ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.01.2022 Справа № 914/197/22

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І.

розглянув заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , м. Львів,

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Груп», Львівська область, м. Самбір, заборгованості в сумі 129 999,45 грн. по договору суборенди від 21.02.2019.

Розглянувши подану заяву, суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення у зв`язку з таким.

Так, згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Однак, разом з цим, Господарським процесуальним кодексом України встановлено певні вимоги до заяви про видачу судового наказу. Так, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України підставою для відмови у видачі судового наказу може бути та обставина, що із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Також суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Так, як вбачається із поданої заяви, заборгованість, заявлена до стягнення, виникла внаслідок порушення, на переконання заявника, боржником зобов`язань щодо оплати послуг суборенди на підставі договору від 21.02.2019 за жовтень 2021.

На підтвердження заявлених вимог подано договір суборенди від 21.02.20219, договір оренди від № 3 від 01.01.2021, додаткову угоду до договору суборенди від 27.12.2019, акт прийму-передачі приміщення від 01.01.2021 на підставі договору оренди, акт прийму-передачі приміщення від 28.02.2019 на підставі договору оренди від 21.02.2019. вказані документи подані в копіях, не засвідчених жодним чином.

Також відповідно до умов договору суборенди як підстави заявлених вимог такий договір згідно з п. 6.1 діє по 31.12.2020, а відповідно до п. 2.4 суборенда за цим договором можлива лише за умови письмової згоди на це орендодавця ТзОВ «Зоря».

Заявник в обґрунтування заявлених вимог застосовує положення ст. 764 Цивільного кодексу України, проте, залишає поза увагою приписи ст. 774 Цивільного кодексу України про те, що передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом, а строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До заяви про видачу судового наказу не долучено письмової згоди орендодавця ТзОВ «Зоря» на суборенду, а також не подано договору оренди № 1 від 28.12.2018, про який вказано в п. 1.1 договору суборенди, та на підставі якого була б доведена обставина дійсного продовження договірних відносин суборенди в межах діючого договору оренди. Поданий заявником договір оренди № 3 укладений 01.01.2021, тобто після укладення договору суборенди.

Враховуючи наведене, суд вважає, що із заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та долучених до неї документів не вбачається однозначно виникнення у заявника права на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Груп» 129 999,45 грн. (120 000,0 грн. орендної плати за жовтень, 6 174,25 грн. пені, 2 760,00 грн. інфляційних втрат, 1 065,21 грн. 3 % річних) по договору суборенди від 21.02.2019. Тому відсутні підстави для задоволення заяви про видачу судового наказу.

Одночасно суд звертає увагу заявника, що згідно з ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Суд також звертає увагу заявника про правову позицію стосовно розмежування правомірного та неправомірного користування об`єктом оренди, викладену в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19: «яким би способом в Договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення Договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною 2 статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача(орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною 2 статті 785 ЦК України)».

Керуючись ст. ст. 147, 150, 151, 152, 153 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Груп» заборгованості в сумі 129 999,45 грн. по договору суборенди від 21.02.2019 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в апеляційному порядку, визначеному ст. ст. 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Матвіїв Р.І.