ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

26 січня 2022 року м. ХарківСправа № 922/225/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

без виклику представників сторін,

розглянувши

заяву Керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова про забезпечення позову (вх. № 225/22 від 24.01.2022) у справі

за позовом Керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова, м. Харків
до 1. Харківської міської ради, м. Харків , 2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків , 3. Фізичної особи Володькіної Феодосії Іванівни , м. Харків , 4. Фізичної особи ОСОБА_2 , с. Беєве.
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Керівник Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до: Харківської міської ради, м. Харків; Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків; Фізичної особи Володькіної Феодосії Іванівни , м. Харків; Фізичної особи ОСОБА_2 , с. Беєве, в якому просить суд:

1. Визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду та поновити його.

2. Визнати незаконним та скасувати п. 2 додатку до рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 26.10.2016 №412/16.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.01.2017 № 5437-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою - підприємцем Володькіною Феодосією Іванівною (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. та зареєстрований в реєстрі під № 1.

4. Витребувати у ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 10-1-:-10-4, 12-1-:-12-3, загальною площею 63,0 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , скасувавши державну реєстрацію права власності, проведену за рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скорбач Я.С. № 51530008 від 10.03.2020, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти вищевказані нежитлові приміщення.

5. Покласти на відповідачів судові витрати.

Разом з позовною заявою, Керівником Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова, подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд: вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна № 01 (номер запису про право власності № 35856233), а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 10-1-:-10-4, 12-1-:-12-3, загальною площею 63,0 кв.м., в житловому будинку літ. «А-2», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном.

Як вказує прокурор, підставою для звернення до суду з позовом є наявність порушень вимог Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 565/11 під час приватизації ФОП Володькіною Ф.І. нежитлових приміщень 1-го поверху № 10-1-:-10-4, 12-1-:-12-3, загальною площею 63,0 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Так, на підставі рішення Харківської міської ради від 26.10.2016 № 412/6 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 26.10.2016 № 412/16, за порядковим номером 2 до переліку об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу, включено вищевказані нежитлові приміщення 1-го поверху № 10-1-:-10-4, 12-1-:-12-3, загальною площею 63,0 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином, міська рада дозволила приватизувати вказаний об`єкт нерухомого майна шляхом викупу, про що повідомила ФО-П Володькіну Ф.І. листом від 26.10.2016 за вих. № 17532. Рішенням державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Вєлєвої А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33973454 від 22.02.2017 зареєстровано право власності за Володькіною Ф.І. на вищевказані нежитлові приміщення 1-го поверху № 10-1-:-10-4, 12-1-:-12-3 в житловому будинку літ. "А-2", загальною площею 63,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вважає прокурор, спірні нежитлові приміщення незаконно вибули із власності міської територіальної громади.

Прокурор вказує, що 15.05.2018 між Володькіною Ф.І. та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, а саме, нежитлових приміщень 1-го поверху № 10-1-:-10-4, 12-1-:-12-3, загальною площею 63,0 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Галіщевою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 280.

10.03.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу вищевказаних нежитлових приміщень 1-го поверху № 10-1-:-10-4, 12-1-:-12-3, загальною площею 63,0 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Скорбач Я.С. та зареєстрований в реєстрі за № 316.

Рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скорбач Я.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51530008 від 10.03.2020 зареєстровано право власності на вищевказані нежитлові приміщення за ОСОБА_2 .

Як вказує прокурор, звертаючись до господарського суду із відповідною заявою, враховуючи той факт, що спірне майно протиправно вибуло із власності Харківської міської територіальної громади та вже двічі було відчужено після приватизації, зазначене свідчить про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідачі в подальшому будуть вживати заходи щодо неповернення спірного майна законному власнику, тому позовні вимоги прокурора підлягають забезпеченню шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення 1-го поверху № 10-1-:-10-4, 12-1-:-12-3, загальною площею 63,0 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), з забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном.

На теперішній час, на думку прокурора, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, адже у разі наступного відчуження спірного майна або зміни його цільового призначення в результаті реконструкції, позивач буде змушений знову ініціювати новий судовий розгляд задля задоволення своїх вимог.

Дослідивши матеріали справи, подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, докази, подані в обґрунтування даної заяви, суд виходить з наступного.

Так, згідно зі ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 3 цієї статті ГПК України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст. ст. 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Суд зазначає, що позов в процесуальному сенсі - є зверненням до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмет і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимоги про захист прав чи законних інтересів.

Так, предметом позову у даній справі є вимоги прокурора щодо визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, витребування майна.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог прокурор посилається на наявність порушень вимог Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 565/11.

Суд наголошує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Отже, прокурор мав довести на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, у розумінні ст. 73 ГПК України, наявність зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обґрунтувати, яким чином заходи забезпечення позову забезпечать реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

На думку прокурора, протягом розгляду даної справи та набуття рішенням законної сили, існує реальна загроза неможливості виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, оскільки теперішні власники нерухомого майна можуть його вчергове відступити для інших осіб, здійснити його поділ, реконструкцію, тощо, з внесенням відповідних відомостей до ДРРПНМ.

Суд повторно наголошує на тому, що наявність обставин, з якими прокурор пов`язує необхідність накладення арешту на майно, підлягає обґрунтуванню та доведенню на загальних підставах, визначених ГПК України.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 1 ст. 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 79 ГПК України).

Однак, всупереч положенням ГПК України, прокурором в заяві про забезпечення позову не було обґрунтовано, яким чином невжиття заходів забезпечення унеможливить виконання рішення у разі задоволення його вимог.

Саме лише посилання прокурора в заяві на можливість вчинення відповідачами дій, зокрема, щодо продажу, поділу чи реконструкції майна з подальшим внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які в подальшому унеможливлять чи утруднять виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, на думку суду, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Більш того, як було зазначено вище, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Таким чином, ідентифікувати приналежність спірного об`єкту нерухомого майна територіальній громаді на стадії вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову процесуально - є неможливим.

За наведених обставин, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, може порушити права відповідачів на мирне володіння своїм майном, визначені статтею Першою протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів прокурора, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, прокурором не було надано будь-яких доказів на підтвердження ускладнення чи унеможливлення виконання рішення або поновлення його порушеного права чи інтересу у разі невжиття заходів забезпечення позову, а отже доводи прокурора про забезпечення позову є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, а ґрунтуються лише на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, подана Керівником Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова заява про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованою, не доведеною належними доказами, а тому, є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 86, 136-140, ст.ст. 234, 235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова, про забезпечення позову (вх. № 225/22 від 24.01.2022) - відмовити.

Згідно з приписами ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали, відповідно до ст. 256 ГПК України.

Ухвалу підписано 26.01.2022.

Суддя Р.М. Аюпова
справа № 922/225/22

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.