ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року Справа № 906/1498/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Грязнов В.В. , суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Пузирко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 30 вересня 2021 року в справі №906/1498/20 (суддя - Машевська О.П.)

час та місце ухвалення рішення: 30 вересня 2021 року; м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65; вступна і резолютивна частина проголошена о 17:40 год; повний текст рішення складено 6 жовтня 2021 року

за позовом ОСОБА_1

до

Відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксамит"

Відповідача 2: ОСОБА_2

Відповідача 3: ОСОБА_3

про визнання недійсним акту приймання - передачі частини частки у статутному капіталі, зобов`язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від Позивача - не з`явився;

від Відповідача 1 - не з`явився;

від Відповідача 2 - Шепіль Г.Л.; Швець А.А.;

від Відповідача 3 - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксамит" (надалі Відповідач 1), фізичної особи ОСОБА_2 (надалі Відповідач 2), фізичної особи ОСОБА_3 (надалі Відповідач 3) про:

· визнання недійсним Договору дарування від 15 липня 2019 року, укладеного між Відповідачем 2 та Відповідачем 3, предметом якого є відчуження частки в статутному капіталі Відповідача 1 в розмірі 9800 грн;

· визнання недійсним акту приймання-передачі частини частки у статутному капіталі Відповідача 1 до договору від 15 липня 2019 року, складений між Відповідачем 3 та Відповідачем 2 про передачу прав на частку в статутному капіталі Відповідача 1 в розмірі 5900 грн;

· скасування реєстраційної дії №6000574 від 19 липня 2019 року, вчинену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державним реєстратором Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Богуш О.В..

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що Позивач є учасником Відповідача 1 із часткою у статутному капіталі у розмірі 5900 грн, що становить 50% розміру статутного капіталу Відповідача 1. Однак витягом з ЄДР № 25731393 від 8 жовтня 2019 року підтверджується вчинення реєстраційної дії №6000574 від 19 липня 2019 року про зміну складу учасників Відповідача 1 з Відповідача 3 на Відповідача 2 на підставі складеного між ними акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 15 липня 2019 року, за яким Відповідач 3 передав свою частку в розмірі 5900 грн Відповідачу 2. Позивач вважає договір дарування від 15 липня 2019 року та складений на його виконання акт приймання-передачі частки від 15 липня 2019 року такими, що порушують його права як учасника Відповідача 1, оскільки право на частку у статутному капіталі Позивача в розмірі 5900 грн, яка належала Відповідачу 3, Позивач набув на підставі договору купівлі-продажу частки від 5 липня 2019 року, укладеного від його імені представником ОСОБА_4 за довіреністю від 20 червня 2019 року №697. Однак, на переконання Позивача, Відповідач 3 повторно відчужив свою частку Відповідачу 2 за оспорюваним за цим позовом договором дарування від 15 липня 2019 року. Вчинені відповідачами дії з укладення оспорюваного договору дарування на переконання Позивача є такими, що суперечать статуту Відповідача 1 та статті 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

На стадії підготовчого провадження ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22 квітня 2021 року прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог і ухвалено здійснювати розгляд справи з 22 квітня 2021 року за позовними вимогами у наступній редакції:

· визнати недійсним акт приймання-передачі частини частки у статутному капіталі Відповідача 1 до договору від 15 липня 2019 року, складений між Відповідачем 2 та Відповідачем 3 про передачу прав на частку в статутному капіталі Відповідача 1 в розмірі 5900 грн;

· скасування реєстраційної дії №6000574 від 19 липня 2019 року, вчинену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державним реєстратором Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Богуш О.В..

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 6 липня 2021 року, зокрема, прийнято відмову Позивача від позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування від 15 липня 2019 року, укладеного між Відповідачем 2 та Відповідачем 3 щодо відчуження частки в статутному капіталі Відповідача 1 в розмірі 9800 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 30 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (том 2, а.с. 176-187).

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що на підтвердження умов договору відчуження корпоративних прав сторони можуть скласти акт приймання-передачі, проте цей акт не можна вважати правочином, він також не є підставою для набуття права власності на частку в статутному капіталі. Суд вказав, що лише цивільно-правовий договір відчуження (купівлі-продажу, дарування, міни) є законною підставою набуття права власності на частку в статутному капіталі та корпоративні права. Факт реєстрації в ЄДРЮОФОПГФ зміни складу учасників не є підставою набуття права власності на частку в статутному капіталі, а лише офіційно підтверджує відповідний факт зміни складу учасників товариства.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновків, що державна реєстрація змін не є моментом переходу права власності на частку в статутному капіталі товариства або немайнового права - участі у відповідному товаристві, такі права виникають до їх реєстрації.

Таким чином, підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою є спрямований на відчуження частки правочин, вчинений учасником товариства та іншою особою.

Відповідно до укладеного 27 липня 2017 року нотаріально посвідченого договору дарування частки в статутному капіталі товариства Відповідач 3 безоплатно передав (подарував), а Відповідач 2. прийняв у власність частку в статутному капіталі Відповідача 1 у розмірі 5900 грн, що становить 50% статутного капіталу Відповідача 1, право власності на яку виникло в обдаровуваного з моменту одержання останнім примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

Разом з тим суд першої інстанції відмовив в задоволені позову, та вказав, що встановлені судом обставини спростовують доводи Позивача в частині скасування державної реєстрації з огляду на недійсність акту приймання-передачі. Суд також наголосив, що дійсність договору передачі (відступлення) частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 5 липня 2019 року, укладеного між Відповідачем 2 та Відповідачем 3, від імені якого діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. у простій письмовій формі, а також нотаріально оформленого акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 5 липня 2019 року не спростовують презумпцію правомірності договору дарування частки у статутному капіталі товариства від 27 липня 2017 року за правилом статті 204 Цивільного кодексу України.

Позивач не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 3, а.с. 2-11), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд задоволити позовні вимоги.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що він вважає договір дарування від 27 липня 2017 року та складений на його виконання акт приймання-передачі частки від 15 липня 2019 року такими, що порушують його права як учасника Відповідача 1, оскільки право на частку у статутному капіталі останнього в розмірі 5900 грн, яка належала фізичній особі Відповідачу 3, набув на підставі договору купівлі-продажу частки від 5 липня 2019 року, укладеного від його імені представником ОСОБА_4 за довіреністю від 20 червня 2019 року №697. Однак, як вказав апелянт, Відповідач 3 повторно відчужив свою частку Відповідачу 2 за договором дарування від 27 липня 2017 року, який на переконання Позивача є недійсним та не може бути належним та допустимим доказом набуття права власності на частку. Позивач доводить, що правочином є також акт приймання-передачі від 15 липня 2019 року, тому вважає належним та ефективним способом захисту порушеного права вимогу про визнання його недійсним. Зазначені висновки Позивач обґрунтовує Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" , відповідно до якого для державної реєстрації змін до відомостей про склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю подається, зокрема, акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства. Справжність підписів на документі, зазначеному в підпункті "ґ" цієї частини, засвідчується нотаріально. Позивач акцентує увагу на тому, що позовна вимога про скасування реєстраційної дії № 6000574 від 19 липня 2019 року щодо зміни складу учасників Відповідача 1 з Відповідача 3 на Відповідача 2 є похідною від вимоги про визнання недійсним акту приймання-передачі частки.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2021 року (том 3, а.с. 62) було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року по справі № 906/1498/20. Запропоновано сторонам по справі в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доданням доказів його надсилання апелянту.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21 грудня 2021 року справу №906/1498/20 було призначено на 19 січня 2022 року об 14:00 год..

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 18 січня 2022 року від представника Позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивовано участю представника Позивача у розгляді справи №240/4423/21 Сьомим апеляційним адміністративним судом у м. Вінниця (том 3, а.с. 94).

Також, на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 18 січня 2022 року від представника Відповідача 1 надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, мотивовано тим, що Відповідач 1 не отримував повідомлення про дату та час судового засідання.

В судове засідання від 19 січня 2021 року представник Позивача, Відповідача 2 не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлений у встановленому законом порядку (доказ отримання Позивачем знаходиться в томі 3, а.с. 92; доказ отримання Відповідачем 2 знаходиться в томі 3, а.с. 92).

Водночас і Відповідач 1 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (доказ направлення в томі 3 на а.с. 100; доказ не здійснення самим Відповідачем 1 дій щодо отримання даного повідомлення а.с. 101).

Розглянувши клопотання представників Позивача та Відповідача 1 в судовому засіданні від 19 січня 2022 року колегія суддів прийшла до висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на таке.

Згідно долученого до матеріалів справи реєстру на відправку рекомендованої кореспонденції від 22 грудня 2021 року Північно-західного апеляційного господарського суду вбачається, що поштове відправлення із ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21 грудня 2021 року справу № 906/1498/20 відправлене 22 грудня 2022 року та не вручене Відповідачу 1 в зв`язку із неотриманням його адресатом у точці видачі (Укрпошті).

Вказане свідчить про те, що саме Відповідач 1 не вчиняє жодних дій щодо отримання поштового відправлення в точці видачі (тобто сам своєю бездіяльністю, на протязі майже місяця з моменту надходження на його поштову адресу, призвів до того, що не був повідомлений заздалегідь про дату час та місце розгляду справи).

Крім того, сам же представник Відповідача 1 в своєму клопотанні вказує про те, що саме 18 січня 2022 року йому стало відомо про дату та час судового засідання призначеного на 19 січня 2022 року, що не позбавляло його, зокрема, подати клопотання про участь в судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Що ж до клопотання Позивача, то суд апеляційної інстанції констатує факт того, що дане клопотання є не обгрунтованим, оскільки Позивачем не подано жодного доказу в підтвердження обставин, щодо участі його представника в судовому засіданні (відсутні докази дійсності участі представника в судовому засіданні Сьомого апеляційного адміністративного суду в м. Вінниця 19 січня 2022 року о 10:30 хв.). В той же час суд апеляційної інстанції констатує, що судове засідання (в разі якщо представник дійсно і брав у ньому участь),про яке вказано в клопотанні мало відбутися у першій половині дня (до суду) 19 січня, в той час як засідання в справі №906/1498/20 призначено на 14:00,тому апріорі не зрозуміло, що завадило представнику Позивача взяти участь в даному засіданні з використанням власних технічних засобів зв'язку чи шляхом проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Поряд з тим, частиною 1 статті 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу дії частини 1 статті 273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Однак, 25 січня 2022 року закінчується шістидесятиденний строк розгляду справи, що свідчить про неможливість відкладення розгляду справи.

Разом з тим, суд констатує, що ухвалою суду від 21 грудня 2021 року, сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 ГПК України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 ГПК України). З огляду на все вищевказане, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі представника Позивача, Відповідача 1, Відповідача 2 за наявними в матеріалах справи доказами, тим більше з огляду на закінчення стоку розгляду апеляційних скарг та зважаючи на те, що в матеріалах справи міститься апеляційна скарга Позивача в котрій і висвітлена його позиція з приводу позовної заяви та винесеного рішення.

В судовому засіданні від 19 січня 2021 року, представник Відповідача 2 заперечив проти доводів апеляційної скарги Позивача, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що акт приймання-передачі частки в статутному капіталі Відповідач 2 та Відповідач 3 склали саме на виконання договору дарування від 27 липня 2017 року. Представник Відповідача 2 вважає, що Позивач незаконно набув станом на 5 липня 2019 року право власності на частку в статутному капіталі Відповідача 1 в розмірі 5900 грн, яка належала Відповідачу 3, на підставі договору купівлі-продажу частки, укладеного між Позивачем та Відповідачем 3, інтереси якого представляв ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, оскільки зміст останньої не надавав повіреному права на відчуження частки в статутному капіталі товариства від імені його учасника, а лише уповноважував на поточне корпоративне управління.

Заслухавши пояснення Відповідача 2 та представника Відповідача 2, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги Позивача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Позивача слід залишити без задоволення. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що Відповідач 1 здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого рішенням загальних зборів від 22 березня 2017 року № 11 (том 2, а. с. 19-22; надалі - Статут).

Відповідно до Статуту, засновниками (учасниками) Відповідача 1 були: Відповідач 3; ОСОБА_5 .

Відповідно до пункту 5.5 Статуту, для забезпечення діяльності Відповідача 1 з вартості вкладів (внесків) засновників створений статутний капітал Відповідача 1 у розмірі 11800 грн. Сума внеску Відповідача 3 у статутному капіталі Відповідача 1 складає 5900 грн, частка, відповідно, 50%. Сума внеску у статутному капіталі ОСОБА_5 складає 5900 грн, частка, відповідно, 50% (том 1, а .с. 20).

Зі змісту протоколу №1 від 5 липня 2019 року вбачається, що 5 липня 2019 року в м. Житомирі відбулися загальні збори учасників Відповідача 1 за участю: Відповідача 3, власника частки у статутному капіталі в розмірі 50%, від імені якого діяв ОСОБА_4 , представник за довіреністю від 20 червня 2019 року № 697; громадянин ОСОБА_5 , власник частки у статутному капіталі в розмірі 50%.

На зборах від 5 липня 2019 року в статусі запрошеного приймав участь Позивач.

До порядку денного були включення питання:

· про відступлення учасниками Відповідача 1 часток у статутному капіталі;

· про затвердження нового складу учасників Відповідача 1 та перерозподіл часток в Статутному капіталі Відповідача 1.

Рішенням загальних зборів учасників Відповідача 1 від 5 липня 2019 року, оформлених протоколом №1, вирішено:

· відступити частку учасника Відповідача 3, що становить 50% статутного капіталу Відповідача 1 на користь Позивача та частку учасника ОСОБА_5 , що становить 50% статутного капіталу Відповідача 1 на користь Позивача;

· затвердити наступний склад учасників Відповідача 1 з наступним розподілом часток у статутному капіталі Відповідача 1: Позивач - 11800 грн, що становить 100% статутного капіталу Відповідача 1 (том 1, а.с. 31).

Справжність підпису ОСОБА_5 , яким підписано протокол №1 від 5 липня 2019 року як головою зборів посвідчено нотаріально (том 1, а.с. 31).

5 липня 2019 року між Відповідачем 3, від імені якого діяв Шевчук К.В., представник за довіреністю від 20 червня 2019 року № 697 (надалі - Продавець), з однієї сторони та Позивачем (надалі-Покупець), з іншої сторони, у простій письмовій формі укладено Договір передачі (відступлення) частки у статутному капіталі Відповідача 1 на таких основних істотних умовах: Продавець, який є власником частки у розмірі 50% статутного капіталу Відповідача 1 передає у власність, а Покупець купує (приймає у власність), зобов`язався прийняти та сплатити ціну у розмірі та на умовах, викладених в цьому договорі, за частку у розмірі 50% статутного капіталу Відповідача 1.

Пунктами 3.1 та 3.3 Договору від 5 липня 2019 року визначено, що: перехід права власності на частку від Продавця до Покупця здійснюється в момент підписання цього договору; при переході частки від Продавця до Покупця одночасно між цими особами відбувається перехід корпоративних прав, тобто прав власності на частину в статутному капіталі Відповідача 1, включаючи право на участь в управлінні товариством, отримання певної частини прибутку (дивідендів), активів у разі ліквідації відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законодавством України та установчими документами. Продавець передав Покупцю документ на право власності (тобто цей Договір).

У відповідності до пункту 4.1 Договору від 5 липня 2019 року, сторони оцінюють вартість частки , яка передається, у розмірі 5900 грн, яку Покупець передав Продавцю під час підписання цього договору.

Згідно пунктів 5.1, 5.5 Договору від 5 липня 2019 року, Продавець гарантує, що: вказана частка у статутному капіталі Відповідача 1, яку Продавець продає Покупцю, є особистою власністю Продавця , в спорі та під забороною не перебуває, вільна від усяких обтяжень і може бути предметом цивільно-правового договору; у зв`язку із укладенням цього договору не буде порушено прав та інтересів третіх осіб; відступлення частки, що відчужується відповідає інтересам та волевиявленню Продавця і не вчиняється під примусом; в момент підписання даного договору Продавець втрачає всі права та обов`язки по відношенню до Відповідача 1, пропорційно відступленій частці, які були обумовлені його статусом як учасника Відповідача 1; в момент підписання даного договору Покупець набуває прав учасника Відповідача 1.

Крім того, 5 липня 2019 року між Відповідачем 3, від імені якого діяв ОСОБА_4 , представник за довіреністю від 20 червня 2019 року № 697, з однієї сторони та Позивачем, з іншої сторони, підписано акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1, за яким на підставі укладеного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 5 липня 2019 року Відповідач 3, від імені якого діяв ОСОБА_4 , представник за довіреністю від 20 червня 2019 року № 697 передав, а Позивач прийняв частку у статутному капіталі у розмірі 50%, яка в грошовому еквіваленті становить 5900 грн (том 1, а.с. 34).

Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 5 липня 2019 року складено у трьох примірниках, один з яких - для проведення державної реєстрації змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1, а. с. 34).

Справжність підписів ОСОБА_4 , представника за довіреністю від 20 червня 2019 року № 697 та Позивача в акті приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 5 липня 2019 року посвідчено нотаріально.

5 липня 2019 року Позивач, посилаючись на володіння 100% статутного капіталу Відповідача 1, одноособово вирішив: внести зміни в Статут Відповідача 1; затвердити Статут Відповідача 1 в новій редакції; звільнити з посади директора Відповідача 1 - з 5 липня 2019року; призначити на посаду директора Відповідача 1- ОСОБА_6 з 8 липня 2019 року; подати документи для державної реєстрації змін до установчих документів Відповідача 1 в ЄДР (том 1, а.с. 32).

Справжність підпису Позивача під рішенням учасника № 1 від 5 липня 2019 року посвідчено нотаріально.

Як встановлено з матеріалів реєстраційної справи Відповідача 1 (том 1, а. с. 177-184) Позивач 8 липня 2019 року звернувся до державного реєстратора із заявою та пакетом документів для проведення реєстраційної дії "внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами в установчих документах" стосовно зміни складу засновників Відповідача 1.

Зокрема, Позивач у формулярі заяви ( форма 3) у графі 9 "зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників ( учасників) юридичної особи" відмітив, що до складу засновників (учасників) Відповідача 1 включено Позивача з часткою у статутному капіталі в розмірі 5900 грн та про виключення зі складу засновників (учасників) Відповідача 1 - ОСОБА_5 з часткою у статутному капіталі в розмірі 5900 грн.

Для проведення реєстраційної дії щодо зміни складу засновників Відповідача 1 державному реєстратору Позивач подав акт приймання - передачі частки у статутному капіталі товариства, складений 5 липня 2019 року між Позивачем та засновником ( учасником) ОСОБА_5 про прийняття частки в розмірі 5900 грн. Зі змісту акту приймання-передачі частки від 5 липня 2019 року встановлено, що останній складено на виконання укладеного між ними договору дарування частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 5 липня 2019 року. Справжність підписів ОСОБА_5 та Позивача в акті приймання-передачі частки від 5 липня 2019 року посвідчено нотаріально (том 1, а.с. 184).

9 липня 2019 року здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу в частині зміни складу засновників (учасників), про що вчинено реєстраційну дію 5000574.

Таким чином, Позивач набув статусу учасника Відповідача 1 з 9 липня 2019 року на підставі договору дарування частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 5 липня 2019 року, укладеного з засновником (учасником) ОСОБА_5 , виконання якого підтверджено актом приймання-передачі частки від 5 липня 2019 року.

Як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_1 , після подання документів для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи Відповідача 1 (зміст документів не встановлений) подав заяву про залишення їх без розгляду, про що державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_7 складено повідомлення про залишення документів без розгляду від 11 липня 2019 року за № 839. Документи отримано Позивачем 17 липня 2019 року.

Поряд з тим, 15 липня 2019 року між Відповідачем 3 та Відповідачем 2, складено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 на підставі укладеного договору від 15 липня 2019 року дарування частки у статутному капіталі на наступних умовах.

Зокрема, Відповідач 3 передав, а Відповідач 2 прийняв у власність частку у статутному капіталі Відповідача 1 у розмірі 5900 грн, що становить 50% статутного капіталу; вказана частка належить Відповідачу 3 на праві власності; Відповідач 3 гарантує, що на момент укладання цього Договору вказана вище частка до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, в спорі та під забороною не перебуває, щодо неї не ведуться спори, вона не заставлена , відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами; підписання Сторонами цього акта свідчить про приймання-передачі частки в статутному капіталі від Відповідача 3 до Відповідача 2 та перехід права власності до останнього на цю частку; сторони не мають один до одного будь-яких претензій щодо переданої частки у статутному капіталі та розрахунку за неї; цей акт складений у трьох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін і для органів реєстрації та мають однакову юридичну силу (том 2, а.с. 41).

У справі відсутній договір від 15 липня 2019 року дарування частки у статутному капіталі, посилання на який містить акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 15 липня 2019 року. В письмових поясненнях Відповідач 3 доводив, що не укладав з Відповідачем 2 такий договір, оскільки між сторонами було укладено договір дарування частки від 27 липня 2017 року (том 2, а. с. 53).

27 липня 2017 року між Відповідачем 3 та Відповідачем 2 укладено нотаріально посвідчений договір дарування частки в статутному капіталі Відповідача 1 на таких умовах: Відповідач 3 безоплатно передав (подарував), а Відповідач 2 прийняв у власність частку в статутному капіталі Відповідача 1; частка Відповідача 3 складає 5900 грн, що становить 50% статутного капіталу Відповідача 1; відчужувана частка належить Відповідачу 3 на підставі Статуту, нова редакція якого затверджена протоколом № 11 загальних зборів засновників Відповідача 1 від 22 березня 2017 року; з моменту нотаріального посвідчення договору Відповідач 3 втрачає усі права та обов`язки щодо Відповідача 1, що були обумовлені його статусом засновника (учасника) Відповідача 1, а до Відповідача 2 переходять всі права та обов`язки , що належать Засновнику (учаснику) Відповідача 1; право власності на відчужувану частку в статутному капіталі Відповідача 1 виникає в Відповідача 2 з моменту прийняття дарунка. Сторони домовились, що під прийняттям дарунку слід вважати одержання Відповідачем 2 примірника цього договору після його нотаріального посвідчення; Відповідачу 2 роз`яснено, що цей договір є підставою для внесення змін до Статуту Відповідача 1 (том 2, а с. 65).

Після 27 липня 2017 року зміни до Статуту Відповідача 1 в частині зміни його учасників з Відповідача 3 на Відповідача 2 не вносились. Статут Відповідача 1 діє в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів засновників від 22 березня 2017 року, оформлених протоколом № 11 (том 2, а. с. 110).

Реєстраційну дію 6000574, вчинену державним реєстратором 19 липня 2019 року щодо державної реєстрації зміни складу засновників (учасників) Відповідача 1 із засновника (учасника) Відповідача 3 на Відповідача 2 (том 1, а.с. 25-26).

Підставою вчинення 19 липня 2019 року реєстраційної дії 6000574 став акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 15 липня 2019 року, складений між Відповідачем 2 та Відповідачем 3.

Вказані обставини, на думку Позивача, свідчать про наявність підстав для визнання недійсним акту приймання-передачі частини частки у статутному капіталі Відповідача 1 та скасування реєстраційної дії №6000574 від 19 липня 2019 року, що і стало підставою для звернення Позивача до суду, за захистом порушеного, на його думку права, з даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Відповідно до частини 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно із частинами 1-4 статті 202 Цивільного кодексу України: правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами; односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила; односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами; дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Розглядаючи позовну вимогу Позивача щодо визнання недійсним акту приймання-передачі частини частки у статутному капіталі Відповідача 1, в правовому полі нормативно-правового регулювання корпоративних відносин, колегія суддів досліджує дану вимогу саме з огляду на порушення оскаржуваним актом прав та охоронюваних інтересів Позивача з врахуванням моменту набуття таким учасником права із частки в статутному капіталі Відповідача 1, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивач доводить, що складений між Відповідачем 2 та Відповідачем 3 акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 15 липня 2019 року має всі ознаки правочину та підлягає визнанню недійсним за правилами статті 203 та 215 Цивільного кодексу України, оскільки право власності на частку у статутному капіталі Відповідача 1 в розмірі 5900 грн, яка належала станом на 5 липня 2019 року Відповідачу 3, Позивач набув на підставі договору купівлі-продажу частки, укладеного ним з Відповідачем 3, інтереси якого представляв ОСОБА_4 за довіреністю від 20 червня 2019 року за р. № 697.

З витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається інформація щодо складу засновників (учасників) Відповідача 3:

· станом на 8 липня 2019 року засновниками Відповідача 1 були: Відповідач 3, розмір внеску 5900 грн та громадянин ОСОБА_5 , розмір внеску 5900 грн (при цьому Відповідач 2, з огляду на існування в юридичні площинні діючого Договору дарування частки в статутному капіталі Відповідача 1 укладеного 27 липня 2017 року між Відповідачем 3 та Відповідачем 2);

· станом на 9 липня 2019 року засновниками Відповідача 1 були: Відповідач 3, розмір внеску 5900 грн та Позивач, розмір внеску 5900 грн;

· станом на 19 липня 2019 року засновниками Відповідача 1 були: Позивач розмір внеску 5900 грн та Відповідач 2.

Відтак, з даного вбачається, що Відповідач 2 ще задовго до набуття Позивачем права власності на частку (яке набуто на підставі Договору дарування частки в статутному капіталі від 5 липня 2019 року, укладеного між Позивачем та ОСОБА_5 ), набув таке право на підставі діючого правочину від 27 липня 2017 року. При цьому, право власності Відповідача 2 на частку в статутному капіталі Відповідача 1 (на відміну від Позивача) підтверджено договором, який оформлений у відповідності до норм законодавста України (з дотриманням правил нотаріального оформлення), та який в силу дії статті 204 Цивільного кодексу України є діючим.

Оскаржуваний ж акт приймання-передачі, зважаючи на існування діючого Договору дарування від 27 липня 2017 року, лише підтверджує та засвідчує набуте Відповідачем 2 право власності на підставі діючого договору дарування.

Відтак, Позивач залишає поза увагою ту обставини, що звертаючись до суду із позовом про скасування акта приймання-передачі (з підстав недійсності договору дарування від 27 липня 2017 року), скасування такого документа не призведе до відновлення права Позивача на частку (які нібито він набув на підставі договору дарування від 5 липня 2019 року) з огляду на існування діючого ніким не скасованого договору дарування від 27 липня 2017 року, та з огляду на те, що договір дарування від 5 липня 2019 року ніби-то укладений Позивачем на цю частину не є нотаріально посвідченим та укладений в простій формі.

В той же час, Позивач покликаючись на правові висновки Верховного Суду (щодо того, що акт приймання-передачі майна є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на корпоративні права; такий двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків; оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України) в цьому випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків в розумінні статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України (постанови від 11 вересня 2018 року в справі № 918/1377/16, від 12 червня 2019 року в справі № 927/352/18, від 10 вересня 2019 року в справі № 918/370/18, від 25 лютого 2020 року в справі № 915/1299/18)), вважає, що акту приймання-передачі від 15 липня 2019 року, складений між Відповідачем 3 та Відповідачем 2 щодо частки у статутному капіталі Відповідача 1 у розмірі 5900 грн , що складає 50% , є самостійним правочину, котрий слід визнати недійсним, зокрема, з огляду на відсутність його нотаріального посвідчення.

В той же час, колегія суддів констатує, що покликаючись на таку позицію, Позивач залишає поза увагою ту обставину, що відповідно до укладеного 27 липня 2017 року нотаріально посвідченого договору дарування частки в статутному капіталі Відповідача 1, Відповідач 3 безоплатно передав (подарував), а Відповідач 2 прийняв у власність частку в статутному капіталі Відповідача 1 у розмірі 5900 грн, що становить 50% статутного капіталу Відповідача 1, право власності на яку виникло у Відповідача 2 з моменту одержання ним примірника цього договору після його нотаріального посвідчення (в той же час у справах на котрі покликається апелянт акт приймання-передачі виступає як самостійний документ, котрий засвідчував обставини прийняття та передачі частки без існування в юридичній площинні договорів дарування чи купівлі-продажу, зокрема, як в даній справі).

З врахуванням встановлених обставин, колегія суддів зазначає, що станом на 5 липня 2019 року Відповідач 3 уже не був власником частки у статутному капіталі Відповідача 1 в розмірі 5900 грн, що складає 50%, оскільки відповідно до умов укладеного 27 липня 2017 року нотаріально посвідченого договору дарування частки в статутному капіталі Відповідача 1, таким власником був Відповідач 2.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Зважаючи на вищезазначене, доводи Позивача щодо визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 15 липня 2019 року з тих підстав, що Позивач вважає себе з 5 липня 2019 року власником частки Відповідача 3 у статутному капіталі Відповідача 1 в розмірі 5900 грн, що складає 50% статутного капіталу, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами з огляду на існування в юридичній природі чинного ніким не оскаржуваного та діючого нотаріально посвідченого договору дарування частки в статутному капіталі Відповідача 1 від 27 липня 2017 року, укладеного між Відповідачем 3 та Відповідачем 2.

В той же час, існування укладеного між Позивачем та Відповідачем 3 від імені якого діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. від 20 червня 2019 року за р.№ 697 у простій письмовій формі, а також акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 5 липня 2019 року не спростовують презумпцію правомірності договору дарування частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 27 липня 2017 року в правовому полі дії статті 204 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, в акті приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 15 липня 2019 року, який є предметом спору в цій справі, зазначено, що його складено на підставі договору дарування частки у статутному капіталі.

Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 15 липня 2019 року, який є предметом спору у цій справі, отримано судом першої інстанції та долучено до матеріалів справи з реєстраційної справи Відповідача 1, що ведеться також в електронній формі та наданий в копії, засвідченій державним реєстратором Високівської сільської ради Черняхівського району Богуш О.В. (том 2, а.с. 41).

З наданої копії акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 15 липня 2019 року не встановлено нотаріального посвідчення даного акту, однак, колегія суддів зазначає, що його складено на підставі договору дарування частки у статутному капіталі від 27 липня 2019 року.

В той же час колегія суддів, зважаючи на заперечення Позивача, наведені в апеляційній скарзі щодо того, що договір дарування частки від 27 липня 2017 року є нереалізованим та не міг породжувати для Відповідача 2 прав та обов`язків, зазначає, що колегія суддів при розгляді даної справи враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену в постанові від 8 червня 2021 року по справі №906/1336/19 в котрій зазначено, що слід розрізняти поняття "правочину з відчуження частки у статутному капіталі" яким може бути договір купівлі-продажу, міни, дарування або інший зобов`язальний договір" та "акту приймання-передачі частки", яким є документ, що відображає волевиявлення сторін щодо передання володіння від учасника товариства до набувача частки, і таке волевиявлення підтверджується нотаріальним засвідченням справжності їх підписів (при цьому, Велика Палата Верховного Суду, не надавала оцінки формі правочину з відступлення (відчуження) частки у статутному капіталі (купівля-продаж, міна, дарування, інше): усна, проста письмова чи нотаріально посвідчена). Укладення правочину з відчуження частки у статутному капіталі є правовою підставою набуття права на частку (права власності на частку), а тому момент набуття права на частку може визначатися умовами такого правочину.

У зв`язку з цим, колегія суддів констатує, що у даній справі, саме договір дарування частки у статутному капіталі від 27 липня 2019 року, зважаючи на нотаріальне посвідчення, є правочином з відчуження частки у статутному капіталі ( том 2, а. с. 54).

В силу дії статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Частка в статутному капіталі товариства є об`єктом цивільних прав або, інакше кажучи, майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України.

Правом власності відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності, згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочином, відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже в залежності від конкретного виду майна цивільне законодавство встановлює різний порядок набуття права власності на нього та момент переходу права власності до набувача.

За загальним правилом право власності на майно переходить до його набувача з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі, якщо договір, який є підставою для переходу права власності, підлягає нотаріальному посвідченню, право власності на майно за таким договором, виникає у набувача з моменту нотаріального посвідчення відповідного договору.

Також у чітко передбачених законом випадках право власності може виникати з моменту державної реєстрації. Це правило стосується виключно набуття права власності на нерухоме майно, яким частка у статутному капіталі товариства не є.

Підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою, є спрямований на відчуження частки правочин, вчинений учасником товариства та іншою особою.

Правочином, відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою правочин здебільшого є тотожним поняттю «договір», який відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Моментом укладення договору вважається досягнення сторонами в належній формі всіх істотних умов договору.

Частка у статутному капіталі товариства - це специфічний об`єкт права, оскільки власник частки у статутному капіталі товариства не може передати її фізично покупцю, тому право власності на частку в статутному капіталі товариства у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Частиною першою статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

На підтвердження умов договору відчуження корпоративних прав сторони можуть скласти акт приймання-передачі, проте цей акт не можна вважати правочином, він також не є підставою для набуття права власності на частку в статутному капіталі. Лише цивільно-правовий договір відчуження (купівлі-продажу, дарування, міни) є законною підставою набуття права власності на частку в статутному капіталі та корпоративні права.

При цьому, колегія суддів констатує, що факт реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, змін складу учасників не є підставою набуття права власності на частку в статутному капіталі, а лише офіційно підтверджує відповідний факт зміни складу учасників такого товариства.

Отже, державна реєстрація змін не є моментом переходу права власності на частку в статутному капіталі товариства або немайнового права - участі у відповідному товаристві, оскільки такі права виникають до їх реєстрації.

Таким чином, підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою є спрямований на відчуження частки правочин, вчинений учасником товариства та іншою особою.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зважаючи на все вищеописане в даній постанові, колегія суддів приходить до висновку, що між Відповідачем 2 та Відповідачем 3 укладеного 27 липня 2017 року нотаріально посвідчений договір дарування частки в статутному капіталі Відповідача 1 та досягнуто згоди про те, що момент набуття права власності на частку в статутному капіталі Відповідача 1 та момент набуття корпоративних прав не збігаються у часі, а саме у пункті 10 Договору визначено, що цей договір є підставою для внесення змін до Статуту Відповідача 1.

Відтак в даній справі на підставі укладеного 27 липня 2017 року нотаріально посвідченого договору дарування частки в статутному капіталі Відповідача 1, Відповідач 2 та Відповідач 3 погодили, що саме внесення змін до установчих документів Відповідача 1 завершує перехід корпоративних прав від дарувальника до обдаровуваного.

Частиною 5 статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу.

З моменту державної реєстрації частки у статутному капіталі товариства за набувачем до нього переходить володіння часткою, набувач набуває статусу учасника товариства, що надає йому можливість реалізовувати права з частки, оскільки відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідна правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року в справі № 906/1336/19.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги та позовні вимоги щодо визнання недійсним акту приймання-передачі частки в статутному капіталі Відповідача 1, саме з огляду на те, що така частка вже була подарована Відповідачем 3 для Позивача (в той же час Відповідач 3 заперечує таке відчуження своєї частки саме для Позивача), колегія суддів, зазначає, що після подання документів для проведення державної реєстрації змін до установчих документів Відповідача 1, Позивач подав заяву про залишення їх без розгляду, про що державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Попіль В.В. складено повідомлення про залишення документів без розгляду від 11 липня 2019 року за № 839. Документи отримано позивачем Позивачем 17 липня 2019 року.

При цьому у матеріалах реєстраційної справи Відповідача 1 відсутні: договір передачі (відступлення) частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 5 липня 2019 року (на котрий покликається Позивач) укладений між Відповідачем 3, від імені якого діяв Шевчук К.В., представник за довіреністю від 20 червня 2019 року № 697 та Позивачем щодо продажу частки у розмірі 5900, 00грн, що складає 50% статутного капіталу, а також складений на його виконання акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 5 липня 2019 року між Відповідачем 3 від імені якого діяв ОСОБА_4 , представник за довіреністю від 20 червня 2019 року № 697 та Позивачем про прийняття-передачу частки у розмірі 5900 грн, що складає 50% статутного капіталу (том 1, а.с. 33, 34).

Відтак, Позивачем не доведено обставин щодо володіння ним часткою Відповідача 3 так і обставини щодо того, що саме Позивач є власником 100 % статутного капіталу Відповідача 1.

У постанові від 22 жовтня 2019 року в справі № 923/876/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Крім того, зважаючи на доводи Позивача наведені в апеляційній скарзі, вбачається, що доводи та заперечення Позивача направлені на оскарження корпоративних прав Відповідача 2, набутих на підставі договору дарування від 27 липня 2017 року та ніби-то відновлення становища Позивача, яке існувало до укладення акту приймання-передачі частки в статутному капіталі (Позивач зазначає про дійсність Договору дарування від 5 липня 2019 року, укладеного між Відповідачем 3 від імені якого діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, за яким ніби-то він набув право власності на частку в статутному капіталі в розмірі 50 %), колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, зокрема, сформульованих у пунктах 62, 63, вичерпний перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств. Належним способом захисту у цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт "д" пункту 3 частини 5 статті 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що позовні вимоги про визнання рішення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю недійсним, визнання недійсним статуту чи недійсними змін до нього, визнання права власності на частку в статутному капіталі товариства не відповідають належним та ефективним способам захисту, оскільки їх задоволення не може бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16).

Підсумовуючи усе вищеописане в даній постанові, зважаючи на доведення в даній справі належними та допустимими доказами обставин того, що Відповідач 2 у належний та законний спосіб набув право власності на частку в статутному капіталі Відповідача 1, зважаючи на існування в юридичній природі діючого договору дарування від 27 липня 2017 року в правому полі статті 204 Цивільного кодексу України, позовні вимоги Позивача щодо визнання недійсним акту-приймання (саме як правочину) передачі частки в статутному капіталі не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

З огляду на усе вищевказане в даній судовій постанові суд відмовляє Позивачу в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним акту приймання-передачі частки в статутному капіталі Відповідача 1.

Дане рішення в цій частині прийнято й місцевим господарським судом, а відтак Північно-західний апеляційний господарський суд залишає без змін рішення місцевого господарського суду.

Що ж стосується позовної вимоги про скасування реєстраційної дії 6000574, вчиненої на підставі оскаржуваного акту приймання-передачі частки, то колегія суддів зазначає наступне.

Реєстраційну дію 6000574, вчинену державним реєстратором 19 липня 2019 року, здійснено щодо державної реєстрації зміни складу засновників (учасників) Відповідача 1, із засновника (учасника) Відповідача 3 на Відповідача 2 (том 1, а.с. 25-26).

Підставою вчинення 19 липня 2019 року реєстраційної дії 6000574 став акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Відповідача 1 від 15 липня 2019 року, що складений між Відповідачем 2 та Відповідачем 3 (у визнанні недійсності якого судом відмовлено вище в даній судовій постанові).

Частиною першою статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

На підтвердження умов договору відчуження корпоративних прав сторони можуть скласти акт приймання-передачі, проте цей акт не можна вважати правочином, він також не є підставою для набуття права власності на частку в статутному капіталі. Лише цивільно-правовий договір відчуження (купівлі-продажу, дарування, міни) є законною підставою набуття права власності на частку в статутному капіталі та корпоративні права.

Факт реєстрації зміни складу учасників не є підставою набуття права власності на частку в статутному капіталі, а лише офіційно підтверджує відповідний факт зміни складу учасників товариства.

Отже, державна реєстрація змін не є моментом переходу права власності на частку в статутному капіталі товариства або немайнового права - участі у відповідному товаристві, такі права виникають до їх реєстрації.

Таким чином, підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою є спрямований на відчуження частки правочин (нотаріально посвідчений договір), вчинений учасником товариства та іншою особою.

Підсумовуючи усе вищеописане в даній постанові, зважаючи на відмову в задоволенні позовної вимоги щодо визнання недійсним акту приймання-передачі на підставі якого й було проведеного оскаржувану реєстраційну дію (враховуючи доводи котрі направленні на оскарження такої реєстраційної дії, а саме щодо неналежності та недійсності договору дарування частки від 27 липня 2017 року), позовні вимоги Позивача скасування реєстраційної дії №6000574 від 19 липня 2019 року не підлягають задоволенню.

З огляду на усе вищевказане в даній судовій постанові суд відмовляє Позивачу в задоволенні позовних вимог щодо скасування реєстраційної дії повністю.

Дане рішення в цій частині прийнято й місцевим господарським судом, а відтак Північно-західний апеляційний господарський суд залишає без змін рішення місцевого господарського суду і в цій частині.

З врахуванням усього вищеописаного в даній судовій постанові та з врахуванням серйозності та важливості основного доводу Позивача, щодо недійсності договору дарування частки в статутному капіталі від 27 липня 2017 року та набуття саме Позивачем права власності на таку частку на підставі договору дарування від 5 липня 2019 року, що на переконання Позивача, є порушенням його корпоративних прав щодо участі в управлінні та діяльності Відповідача 1, суд апеляційної інстанції і констатує, що це не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами, а відтак апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. З огляду на все зазначене колегія апеляційного господарського суду відмовляє Позивачеві в задоволенні його позову та відмовляє в задоволенні його апеляційної скарги з огляду на її безпідставність та не обгрунтованість.

Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає оспорювань рішення без змін з огляду на його законність і обгрунтованість, а також те, що при прийнятті даної постанови, Північно західним апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що б вказували на необхідність скасування даного рішення (в розумінні частини 4 статті 269 ГПК України).

Відтак, виносячи дану судову постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Відповідача, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 ГПК України, залишає судовий збір за розгляд апеляційної скарги за Позивачем.

Керуючись статтями 129, 269-271,273, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 30 вересня 2021 року в справі №906/1498/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 30 вересня 2021 року в справі №906/1498/20 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу №906/1498/20 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови виготовлено 24 січня 2022 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.