РІШЕННЯ
Іменем України

24 січня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/1122/21
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., розглянувши матеріали справи за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, Русанівський бульвар, буд.8, м. Київ, 02154;

адреса для листування: 02002, Київ-2, а/с 272; електронна пошта:

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

офіційна електронна адреса та адреса електронної пошти невідомі

про стягнення 42355,98 грн. збитків
Без виклику сторін
встановив:
Моторним (транспортним) страховим бюро України подано позов до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування збитків в порядку регресу у сумі 41038,98 грн. та суми витрат позивача на збір документів і визначення розміру шкоди у сумі 1317, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.11.2021, після усунення недоліків позовної заяви, відкрите спрощене позовне провадження у справі № 927/1122/21 без повідомлення учасників сторін; надано відповідачу строк 15 днів з дня врученння ухвали суду від 23.11.2021 для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України. Вказаною ухвалою відповідача повідомлено про те, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У встановлений судом строк від відповідча на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №2321 від 16.12.2021, у якому відповідач щодо позовних вимог заперечувавз таких мотивів:

- застосування Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», на підставі якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 №11 від 13.04.2020 «Про закріплення озброєння, бойової та іншої техніки за членами екіпажів, водіями, механіками-водіями та іншими особами частини» автомобіль Урал-4320 (державний номерний знак НОМЕР_2 ) та причіп ГКБ 8350 (державний номерний знак НОМЕР_3 ) на праві матеріального зберігання та використання був закріплений за військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 ;

- довідку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 08.12.2020, складено провідним експертом Н.Городішановою на суму 41038,98 грн., але у претензії позивача (МТСБУ) просить військову частини НОМЕР_1 відшкодувати завдані збитки у розмірі 42355, 98 грн., що перевищує вказану у довідці №1 від 08.12.2020 суму у розмірі 1371 грн.;

- потерпіла особа звернулася до позивача про отримання виплати страхового відшкодування через 19 днів після дорожньо-транспортної пригоди, тобто з порушенням строку встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- командуванню військової частини не було відомо про факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.07.2020 за участю транспортного засобу «УРАЛ 4320» під керуванням військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , про що свідчить копія Книги обліку катастроф, аварій, поломок та нещасних випадків військової частини НОМЕР_1 (додаток 3 до підпункту 2.2 Правил обліку дорожньо-транспортних пригод у Збройних силах України);

- механічні пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді не співрозмірні з оцінкою вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок нанесених пошкоджень автомобілю «FordFusion» та не відповідають матеріальним затратам на їх технічне відновлення;

- з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди та моментом огляду автомобіля оцінювачем-автотоварознавцем пройшло більше 20 днів, що ставить під сумнів результати оцінки вартості матеріальних збитків завданих внаслідок нанесених пошкоджень автомобілю «FordFusion» (державний реєстраційний номер НОМЕР_4 );

Від позивача на адерсу суду надійша відповідь на відзив №69387 від 27.12.2021, у якій позивачем позовні вимоги підтримані у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами та матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.
15.07.2020 о 12 год. 00 хв. на автошляху Харків-Сімферополь сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «УРАЛ 4320» (державний номерний знак № НОМЕР_2 ) з причепом «ГКБ 8350» (державний номерний знак № НОМЕР_3 ) під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ford Fusion» (державний номерний знак « НОМЕР_4 ) під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої транспортному засобу «Ford Fusion» (державний номерний знак № НОМЕР_4 ) було завдано механічних пошкоджень.
Відповідно до постанови Запорізького районного суду Запорізької області у справі №317/2922/20 від 21.10.2020 ОСОБА_1 (водій автомобіля «УРАЛ 4320») визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України. Вина ОСОБА_1 підтверджена повністю дослідженими судом у судовому засіданні доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №101324 від15.07.2020, схемою наслідків дорожньо-транспортної пригоди, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , фототаблицею (а.с. 11).

Як зазначив позивач, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано.

28.07.2020 водій пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (позивач у справі) з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (надається водієм транспортного засобу у разі оформлення матеріалів ДТП працівниками Національної поліції України) від 28.07.2020 (а.с. 12-13).

28.07.2020 власниця пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою від 28.07.2020 про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталася 15.07.2020 на автошляху Харків-Сімферополь за участю автомобіля «УРАЛ 4320» (державний номерний знак № НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ford Fusion» (державний номерний знак № НОМЕР_4 ) під керуванням ОСОБА_2 , відповідно до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власності наземних транспортних засобів". Належне відшкодування просила здійснити шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 (а.с. 14).

Відповідно до звіту з оцінки вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок нанесених пошкоджень автомобілю «Ford Fusion» (державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ) в дорожньо-транспортній пригоді №150720 та висноску про вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок нанесених пошкоджень автомобілю «Ford Fusion» (державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ) в дорожньо-транспортній пригоді №150720, яка проводилась з 07.08.2020 до 01.09.2020, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу склала 41038,96 грн. (а.с. 24-36).

Висновок №150720 проведено суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , який діяв на підставі Сертифіката суб`єкта оціночної діяльності №762/20 дійсний до 28.08.2023, виданого Фондом Держмайна України; кваліфікаційого свідоцтва оцінювача МФ№122 від 24.06.2017, видане Фондом Державного Майна України та ДВНЗ «Придніпровська Державна Академія Будівництва та Архітектури» за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів»; свідоцтва про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності №186 від 28.07.2017; свідоцтва про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №7416 - ПК від 12.06.2019 за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», видане Фондом Державного Майна України та КП «Інформаційний Центр Українського Товариства Оцінювачів».

Згідно наданої позивачем роздруківки з Централізованої бази даних МТСБУ транспортний засіб "УРАЛ" державний номерний знак № НОМЕР_2 ) не містить страхового полісу (а.с. 44).

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано.

На підставі наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, позивачем здійснило регламентну виплату на користь ОСОБА_3 у сумі 41038,98 грн., що підтверджено платіжним дорученням №2545621 від 10.12.2020 на суму 41038,98 грн. (а.с. 39-40).

Як вказав позивач, Моторним (транспортним) страховим бюро України були понерені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди на суму 1317, 00 грн., що підтверджкено актом виконаних робіт №69387 та платіжним дорученням №2544013 від 06.11.2020 на суму 1317,00 грн. (а.с. 42).

Загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав 42355, 98 грн.

Як зазначив позивач, водій ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом «УРАЛ 4320» (державний номерний знак № НОМЕР_2 ) в силу виконання службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 (відповідач), що підтверджено Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з технічного забезпечення) №11 від 13.04.2020, додатком №1 до наказу, витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.04.2020, від 28.10.2020, від 23.09.2019, від 08.06.2021 (а.с.17-23).

Позивач звернувся до відповідача на підставі справи МТСБУ:69387 з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу від 19.07.2021 (а.с. 43). Просив не пізніше 14 календарних днів з моменту отримання цієї претензії відшкодувати завданні збитки МТСБУ у сумі 42355,98 грн.

Вимога відповідачем залишена без задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач у поданому відзиві на позов підтвердив факт отримання від позивача зазначеної претензії, факт закріплення за військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 транспортного засобу Урал-4320 (державний номерний НОМЕР_5 ») та причіп ГКБ 8350 (державний номерний знак « НОМЕР_3 ») на праві матеріального зберігання та використання; щодо позовних вимог заперечив.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Спірні правовідносини сторін урегульовано нормами Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В силу положень ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

Відповідно до ст. 4 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі.

Згідно із абзацом 1 пункту 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються, зокрема, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (п. 36.1. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Пунктом 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Матеріалами справи підтверджено, що дорожньо-транспортна пригода сталась за участі автомобіля «УРАЛ 4320» (державний номерний знак № НОМЕР_2 ) з причепом під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ford Fusion» (державний номерний знак № НОМЕР_4 ) під керуванням ОСОБА_2 .

Як встановлено судом, автомобіль марки «УРАЛ 4320» (державний номерний знак № НОМЕР_2 ) з причіпом належать відповідачу та знаходилися під керуванням водія ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 (відповідача), що підтверджено Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з технічного забезпечення) №11 від 13.04.2020, відповідно до якого командиром військової частини НОМЕР_1 наказано, зокрема, передати під звіт для зберігання і використання матеріальні засоби та закріпити за військовою технікою нижчепойменований особовий склад, який вказаний в додатку 1 до наказу №1 командира військової частини НОМЕР_1 №1 від 13.04.2020 (а.с. 18).

Відповідно до додатку №1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1 від 13.04.2020 транспортний засіб (вантажний) «Урал 4320» (державний номерний знак № НОМЕР_2 ) та причіп закріплені за старшим солдатом ОСОБА_1 .

Витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.04.2020, від 28.10.2020, від 23.09.2019, від 08.06.2021 (а.с.17-23) підтверджено факт перебування ОСОБА_1 на військовій службі за контрактом у Військовій частині НОМЕР_6 .

З викладеного слідує, що ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди являвся військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та керував автотранспортним засобом, виконуючи свої службові обов`язки.

Посилання відповідача на Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» не можуть прийматися судом до уваги, оскільки правовідносини у даній справі не пов`язані з відшкодування шкоди, яка заподіяна державі.
Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не підлягає доказуванню факт, встановлений постановою Запорізького районного суду Запорізької області у справі №317/2922/20 від 21.10.2020, участі у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 (водій автомобіля «УРАЛ 4320»), який на той час був водієм військової частини НОМЕР_1 , та визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо належних та допустимих доказів, що підтверджують вину водія ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді.

За змістом частини 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В деліктних зобов`язаннях цивільне законодавство передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, а тому для звільнення від обов`язку відшкодування шкоди відповідач має довести відсутність вини у заподіянні шкоди.

Доказів відсутності вини водія в заподіянні шкоди потерпілому відповідачем до справи не подано.
Як вже встановлено судом, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 керував транспортним засобом «УРАЛ 4320» (державний номерний знак № НОМЕР_2 ) з причіпом в силу виконання службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 .

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає, що власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (п. 1.6. ст. 1 Закону).

Відповідно до Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" ).

В силу приписів ч. 1 ст. 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

За змістом частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про те, що Військова частина НОМЕР_1 є належним суб`єктом відшкодування шкоди (збитків) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої солдатом військової служби ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 року у справі №905/1391/19.

Підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право МТСБУ, після сплати страхового відшкодування, подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.
Докази страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу "УРАЛ" (державний номерний знак НОМЕР_2 ) станом на момент вчинення ДТП у матеріалах справи відсутні. Крім того, з наданої позивачем роздруківки з Централізованої бази даних МТСБУ вбачається, що транспортний засіб "УРАЛ" (державний номерний знак № НОМЕР_2 ) не містить страхового полісу (а.с. 44).

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано.

Позивачем підтверджено факт здійснення виплати страхового відшкодування у сумі 41038,98 грн., що підтверджено платіжним дорученням №2545621 від 10.12.2020 на суму 41038,98 грн., який відповідає розміру вартості матеріальних збитків, визначеного за результатами оцінки згідно Звіту №150720 , складеного суб`єктом оціночної діяльності у період з 07.08.2020 до 01.09.2020.

Відповідачем не заперечено розмір визначеної суми, а лише вказано про те, що довідка №1 від 08.12.2020 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, складений провідним експертом Н.Городішановою на суму 41038,98 грн. відрізняється від суми, яка зазначена позивачем у претензії та складає 42355, 98 грн., що перевищує вказану у Довідці №1 від 08.12.2020 суму на 1371 грн.

Судом зазначено, що 1371 грн. є сумою витрат позивача на збір документів та визначення розміру шкоди, які позивач просить суд стягнути з відповідача.
Відповідач у відзиві на позовну заяву вказвав про те, що потерпіла особа звернулася до позивача з метою отримання виплати страхового відшкодування через 19 днів після настання дорожньо-транспортної пригоди, тобто з порушенням строку встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Таким чином, підстави для відмови у здійсненні регламентної виплати у даній справі були відсутні, оскільки потерпіла особа подала позивачу заяву про страхове відшкодування у межах встановленого строку.

За таких обставин, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування згідно норм чинного законодавства.

Відповідач стверджує, що механічні ушкодження не співрозмірні з оцінкою вартості матеріальних збитків, спричинених власнику транспортного засобу «Ford Fusion» (державний номерний знак № НОМЕР_4 ) про що зазначено у Висновоку №150720.

Як встановлено судом, Висновок №150720 про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу Ford Fusion» (державний номерний знак № НОМЕР_4 ) проведено суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , який діяв на підставі Сертифіката суб`єкта оціночної діяльності №762/20 дійсний до 28.08.2023, виданого Фондом Держмайна України; кваліфікаційого свідоцтва оцінювача МФ№122 від 24.06.2017, видане Фондом Державного Майна України та ДВНЗ «Придніпровська Державна Академія Будівництва та Архітектури» за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів»; свідоцтва про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності №186 від 28.07.2017; свідоцтва про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №7416 - ПК від 12.06.2019 за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», видане Фондом Державного Майна України та КП «Інформаційний Центр Українського Товариства Оцінювачів» та з урахуванням діючих нормативних актів.
Про будь які інші дії, крім зазначення у відзиві на позов щодо неспівмірності оцінки вартості матеріальних збитків, спричинених власнику транспортного засобу «Ford Fusion», зазначеному у Висновок №150720 відповідачем не повідомлено.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що з моменту огляду автомобіля оцінювачем-автотоварознавцем пройшло більше 20 днів, спростовується нормами п.34.2 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідано до яких, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного крмісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Слід зазначити, що після отримання Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілої особи (28.07.2020) на восьмий робочий день (07.08.2020) суб`єктом оціночної діяльності ( ОСОБА_4 ) проведено технічний огляд пошкодженого транспортного засобу «Ford Fusion» (державний номерний знак № НОМЕР_4 ) та зафіксовано пошкодження, які були заподіяні транспортному засобу в результаті ДТП, про що відображено у Акті огляду колісно-транспортного засобу, який міститься у матеріалах справи.

Тобто, фіксування пошкоджень заподіяних транспортному засобу Ford Fusion» (державний номерний знак № НОМЕР_4 ) мало місце 07.08.2020, що свідчить про відсутність будь-яких порушень закону зі сторони позивача щодо строків проведення огляду транспортного засобу.

Таким чином, Висновок №150720 про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу «Ford Fusion» (державний номерний знак № НОМЕР_4 ) є належним доказом щодо визначення вартості матеріального збитку.

Судом зазначено про те, що відповідач не являється суб`єктом оціночної діяльності в розумінні положень «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», які є обов?язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та інщих досліджень, визначених методикою, а відтак жодним чином не наділений правом на самостійне визначення на власний розсуд вартості матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу.

З урахуванням викладеного вище суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 завданих збитків в порядку регресу у розмірі виплаченої суми 41038,98 грн.

Решта доводів сторін, в тому числі викладених у відзиві на позов, заявах, поданих до матеріалів справи документах ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача завданих збитків в порядку регресу у розмірі виплаченої суми 41038,98 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
При цьому, безпідставною є вимога про стягнення з відповідача суми витрат позивача на збір документів та визначення розміру шкоди у сумі 1317, 00 грн., так як вартість послуг особи, залученої для встановлення розміру заподіяної шкоди, не є складовою розміру страхового відшкодування, а тому така вимога не відповідає нормам ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України та п.38.2 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які передбачають право зворотної вимоги (регресу) лише у розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Крім того, згідно з нормою ст.41 (п.41.4) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" оплата послуг особи, залученої для встановлення розміру шкоди, виплачується за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду.

За вказаних обставин, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 1317, 00 грн. витрат позивача на збір документів та визначення розміру шкоди.

Судовий збір за правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_7 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд.8, м. Київ, 02154, код 21647131) збитків в порядку регресу у сумі 41038 грн. 98 коп., а також 2199 грн. 41 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволені позову в частині стягнення 1317, 00 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписаний 24.01.2022.

Суддя М.О.Демидова