ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.01.2022р. Справа №905/2151/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ідентифікаційний код 40150216; електронна пошта: )

до відповідача: Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (місцезнаходження: 85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. Магістральна,4; ідентифікаційний код 34032208)

про: стягнення штрафу 89 680,00 грн.

С У Т Ь С П О Р У

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення штрафу у розмірі 89 680,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправильне зазначення відповідачем у накладних №48447619 та №48447643 маси вантажу у вагонах №№62111901,56409774, про що було складено комерційні акти №№ 496100/97, 496100/98 від 19.05.2021.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана сторонам 23.11.2021 і згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримана: позивачем 30.11.2021, відповідачем 30.11.2021.

21.12.2021 від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній не погоджується і заявленими вимогами, посилаючись на те, що комерційні акти, якими зафіксовано нестачу вантажу не надсилалися на адресу підприємства; протоколи зважування в підтвердження факту недовантаження позивачем не надано; акт загальної форми не містить відомостей щодо способу яким встановлено недовантаження та на підтвердження факту неправильного зазначення відправником маси вантажу не надано жодних доказів, окрім комерційного акту. Також, відповідач просить зменшити розмір штрафу до однієї провізної плати за кожен вагон, враховуючи відсутність настання будь-яких негативних наслідків від вчиненого правопорушення та те, що розбіжність маси вантажу зазначеної у перевізних документах та маси вантажу під час приймання на пункті призначення не перевищує 1% норми природної втрати.

22.12.2021 через електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній заперечує проти доводів відповідача викладених у відзиві. Позивачем спростовано необхідність надання друкованого документу, який підтверджує результати зважування; направлення комерційного акту вантажовідправнику не передбачено жодним нормативно правовим актом; зауважено, що акти АЗФ ГУ-23 №163 та 164 від 19.05.2021 і акти комісійного переважування вагонів від 19.05.2021 та 18.06.2021 засвідчують, що маса вантажу визначалась комісійним зважуванням на тензометричних вагах Миронівської ТЕЦ, що відповідає ст.37 Статуту залізниць України. Крім того, позивач заперечив щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ч.5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надходило.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 ГПК України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив:

Вантажовідправником, Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію призначення Роти було направлено за залізничними накладними №48447619 та №48447643, у вагонах №№62111901,56409774 вантаж вугілля кам`яне, не поіменоване в алфавіті.

У накладній 48447643 вантажовідправником зазначено, що поверхня вантажу нижче рівня бортів вагону, вантаж промаркований повздовжньою смугою жовтого кольору 200мм по всій довжині вагону.

Вантаж розміщено і закріплено згідно з п.п.2,3 гл.14 Додатку 3 до СМГС.

При оформлені залізничної накладної №48447643 відповідачем вказана маса у вагоні №56409774 нетто 66 400 кг, брутто - не зазначено, тари 22 100 кг;

Як свідчить розділ 26 залізничної накладної маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах (200т) заводський номер №0049.

У накладній 48447619 вантажовідправником зазначено, що поверхня вантажу нижче рівня бортів вагона, вантаж промаркований повздовжньою смугою жовтого кольору 200мм по всій довжині вагону.

Вантаж розміщено і закріплено згідно з п.п.2,3 гл.14 Додатку 3 до СМГС.

При оформлені залізничної накладної №48447619 відповідачем вказана маса у вагоні №62111901 нетто 64 900 кг, брутто - не зазначено, тари 23 600 кг;

Як свідчить розділ 26 залізничної накладної маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах (200т) заводський номер №0049.

Правильність внесених відомостей до вищезазначених накладних підтверджена відміткою представника відправника.

Як встановлено ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Зазначена залізнична накладна оформлена у встановленому законом порядку та за своєю правовою природою є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом.

Згідно ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

19.05.2021 на станції призначення Роти, було здійснено контрольне комісійне зважування вагону №56409774 та складено акт загальної форми №164 в результаті чого було виявлено, що маса вантажу у вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній у зв`язку з чим був складений комерційний акт №496100/98 від 19.05.2021 в якому зазначено, що вагони технічно справні вантаж вугілля кам`яне, поверхня вантажу нижче рівня бортів вагону, вантаж промаркірований подовжньою смугою жовтого кольору 200 мм по всій довжині вагону, слідів крадіжки не виявлено. За результатами переважування на справних 150-тонних тензометричних вагах Миронівська ТЄЦ зав №497, повірених 29.03.2021, при зважуванні у вагоні виявилось по документу тара 22 100кг, нетто 66 400 кг по вагам тара 22 100 кг, брутто 87 820 кг, нетто 65 720 кг, що менше док. 680 кг. Посада нач. вантажного району (двору) за штатним розкладом відсутня.

Комерційний акт №496100/98 від 19.05.2021, складено та підписано: ДС Мороз А.Б., стар. а/ком. Рачковою Е.М., а/ком. Чабановою В.І., зам. нач. ТТЦ Мирон. ТЄЦ Двадцатовим Ю.В.

Також, 19.05.2021 на станції призначення Роти, було здійснено контрольне комісійне зважування вагону №62111901 та складено акт загальної форми №163 від 19.05.2021 в результаті чого було виявлено, що маса вантажу у вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній у зв`язку з чим був складений комерційний акт №496100/97, в якому зазначено, що вагони технічно справні вантаж вугілля кам`яне, поверхня вантажу нижче рівня бортів вагону, вантаж промаркірований подовжньою смугою жовтого кольору 200 мм по всій довжині вагону, слідів крадіжки не виявлено, за результатами переважування на справних 150-тонних тензометричних вагах Миронівська ТЄЦ зав №497, повірених 29.03.2021, при зважуванні у вагоні виявилось по документу тара 23 600кг, нетто 64 900 кг по вагам тара 23 600 кг, брутто 87 640 кг, нетто 64 040 кг, що менше док. 860 кг. Посада нач. вантажного району (двору) за штатним розкладом відсутня.

Комерційний акт №496100/97 від 19.05.2021, складено та підписано: ДС Мороз А.Б., стар. а/ком. Рачковою Е.М., а/ком. Чабановою В.І., зам. нач. ТТЦ Мирон. ТЄЦ Двадцатовим Ю.В.

Посилаючись на положення статей 118 та 122 Статуту залізниць України, позивач нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача штраф за невірно зазначену масу вантажу у розмірі п`ятикратної провізної плати за два вагони у розмірі 89 680,00 грн.

Відповідно до пункту 10 Правил складання актів, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, пунктом 10 Правил складання актів на виконання статті 29 Статуту залізниць України визначено імперативну частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акта одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.

Відповідно до частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

Згідно з розпорядженням начальника станції Роти Донецької залізниці №10 від 19.01.2021, у зв`язку з відсутністю в штатному розкладі станцій посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, старшого прийомоздавальника), за правильність оформлення та підписання комерційних актів призначено відповідальною агента комерційного Рачкову О.М.; призначено відповідальних осіб, підпис яких має бути обов`язковий в комерційних актах, які складаються станціями філії, а саме: п.2.1. перший підпис - начальника станції; п.2.2. другий підпис - працівник станції, уповноважений на підписання комерційного акту замість начальника вантажного району комерційний агент Рачкова О.М.; 2.3. третій підпис - працівник станції, який особисто здійснював перевірку. У разі відсутності обов`язкових підписантів комерційних актів вказаних в п.2.1., 2.2. обов`язки покладаються в п.2.1 на в.о. начальника станції, в п.2.2. на агента комерційного Дяченко М.В., Чабанова В.І.

Отже, акти підписано уповноваженими особами.

Зважування маси вантажу у вагонах на станції Роти Донецької залізниці здійснювалось на 150 т тензонометричних вагах ст. Роти.

Згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (далі - ЗВВТ) - вагонних ваг, тип ЗВВТ - Тензометричні, заводський №497, міжповірочний інтервал ЗВВТ становить 1 раз в 6 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 1 раз в 3 місяці.

16.12.2020 було проведено держповірку та 29.03.2021 - контрольний огляд-перевірку вагонних ваг.

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №863/5084, а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1 та п.2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст.37 Статуту та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч.1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст. 129 Статуту визначено складання комерційного акту. Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні ч.1 ст.77 ГПК України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Таким чином комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складання актів, а тому приймаються судом в якості належного доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній.

Наявними матеріалами справи підтверджується відсутність слідів доступу до вантажу, відсутність виїмок, заглиблень у спірному вагоні та будь-яких слідів розкрадання та втрати вантажу під час слідування вагону. Викладені обставини дають підстави вважати що саме відправник неправильно зазначив масу вантажу у спірній накладній.

Також суд констатує, що правильне зазначення маси вантажу у перевізних документах є обов`язком вантажовідправника, передбаченим Правилами оформлення перевізних документів.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

У накладній №48447643 зазначено, що провізна плата за перевезення вантажу у вагоні: №56409774 становить 8 968,00 гривень. За розрахунком позивача штраф (п`ятикратний розмір провізної плати) становить 44 840 грн, виходячи з (8968,00 х 5)

У накладній №48447619 зазначено, що провізна плата за перевезення вантажу у вагоні: №62111901 становить 8968,00 грн. За розрахунком позивача штраф (п`ятикратний розмір провізної плати) становить 44 840,00 грн, виходячи з (8968,00 х 5).

Враховуючи викладене, Господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 89 680,00 грн штрафу є обґрунтованими.

Відповідач у відзиві посилається на те, що: складений залізницею комерційний акт, в якому зафіксовано показники нестачі не надсилався на його адресу; матеріали позову не містять документ, що підтверджує результат зважування у відповідності до п.3.4 розділу ІІІ Інструкції «Про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті», зареєстрованої Міністерством юстиції України 11.10.2012 за №1716/22028; позивачем здійснено переважування на 150 тонних вагах, коли зважування було здійснено на 200 тонних вагах, без врахування похибки та вивантаження вугілля, а різниця виведена в результаті арифметичних дій, та позивач не зважував тару (вагони) без вантажу, коли їх вага не завжди відповідає маркуванню.

Так, відповідно до п.8 Правил складання актів, комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

Одержувачу станція повинна видати складений комерційний акт у триденний термін. Видача актів одержувачам провадиться під розписку на третьому примірнику акта, який зберігається на станції. Вимоги про видачу актів від імені одержувача може пред`являти особа, яка має довіреність одержувача, оформлену згідно із законодавством. Вимоги про видачу актів можуть пред`являтися протягом шести місяців від дня видачі вантажу (п.14 Правил складання актів).

З наведених положень вбачається, що комерційний акт вручається одержувачу у триденний термін на його вимогу, яка може пред`являтись протягом шести місяців від дня видачі вантажу, при цьому законодавчо визначеного обов`язку видати чи направити комерційний акт саме відправнику ані зазначені правила ані норми чинного законодавства не містять, у зв`язку з чим посилання відповідача є безпідставними.

Згідно з п.3.4 розділу ІІІ Інструкції «Про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 №442 результати зважування на електронних ЗВВТ повинні видаватися у друкованому вигляді, для чого конструкція вагопроцесора має передбачати можливість підключення до нього друкувального пристрою.

Пунктом 3.5 вказаної Інструкції, у ЗВВТ для статичного зважування, прийнятих в експлуатацію до набрання чинності цією Інструкцією, допускається відсутність друкувального пристрою.

При цьому з технічного паспорту вагонних ваг, на яких станцією призначення здійснено переважування вбачається, що зазначений засіб вимірювальної техніки прийнято в експлуатацію 22.01.2007, що підтверджується копією технічного паспорту ЗВВТ. Таким чином, зважування можуть бути зафіксовані за відсутності друкувального пристрою.

До того ж, підставою для покладення матеріальної відповідальності у вигляді штрафу є саме комерційний акт, в якому зафіксовано неправильно зазначену масу вантажу, а не будь-які інші документи в підтвердження його зважування, проте доводи відповідача ніяким чином не спростовують підстави його складення так само як і факт недостачі самого вантажу.

Посилання відповідача на ті обставини, що зважування та завантаження вантажу у вагони здійснювалось на справних та повірених 200 тонних вагонних вагах, тоді як, переваження на станції Роти вчинено на 150 тонних вагах без урахування похибки та зважування тари (вагони) без вантажу, а різниця в масі виведена шляхом простих арифметичних дій, судом не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.13 Статуту залізниць України для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги.

Згідно п.5, п.7 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом №644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України, до розрахункових способів визначення маси вантажу належать: за трафаретом (підсумовування маси вантажу, зазначеної на кожному вантажному місці), за стандартом (множення суми стандартної маси вантажного місця на кількість місць вантажу), за заміром висоти наливу (з подальшим визначенням густини та об`єму вантажу за таблицею калібрування цистерн, розробленою заводом - виробником цистерни). За домовленістю відправника, залізниці та одержувача вантажу можуть бути встановлені інші способи визначення маси вантажу. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Пункт 22 Правил видачі вантажів передбачає, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. При цьому, зважування вагону з вантажем на станції відправлення на 200-тонних електронних вагах, а при видачі на станції призначення на 100-150 тонних вагонних вагах або навпаки не є порушенням способу визначення маси вантажу.

У п.26 «Спосіб визначення маси» накладної №48447643 та №48447619 зазначені вагонні ваги (200т) заводський №0049. За змістом комерційних актів №496100/97 та №496100/98 від 19.05.2021, переважування вантажу на станції Роти Донецької залізниці здійснювалось на 150 тонних тензометричних вагонних вагах Миронівської ТЕЦ, що повністю узгоджується з приписами наведених вище норм.

Твердження відповідача про те, що зважування відбувалось без врахування похибки не підтверджено доказами у справі.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач здійснив перевірку маси вантажу тим самим способом що і відповідач - зважуванням.

Стосовно доводів відповідача щодо необхідності здійснення зважування маси вагону без вантажу суд зазначає, що залізницею перевірка маси вантажу була здійснена тим же способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення вантажовідправником та виходячи з маси тари кожного з вагонів, яка була зазначена відправником в накладній, за правильність даних в якій відповідає відправник.

Враховуючи викладене, позивачем правомірно складено комерційні акти щодо невідповідності показників маси у накладних та показниками зважування вагону.

Крім того, відповідачем у відзиві заявлено про зменшення розміру штрафу до однієї провізної плати за кожний вагон, за огляду на те, що допущене порушення не спричинило збитків для залізниці та інших учасників та могло створювати небезпеку на залізничному транспорті, крім того вартість вантажу відправленого за накладними складає 129269,10 грн, а розмір штрафу заявлений до стягнення складає 89680,00 грн, що фактично позбавляє відповідача отримання будь-якої економічної вигоди від господарської операції.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, необхідно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Встановлення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу Статутом залізниць України, а не договором, не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, за наявності підстав передбачених законодавством.

Статутом не врегульоване питання зменшення розміру штрафу на відміну від законів - Цивільного та Господарського кодексів, які мають вищу юридичну силу порівняно із Статутом залізниць України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України.

Відсутність можливості зменшення розміру штрафу, передбаченого законодавством, та його стягнення без врахування судом конкретних обставин справи, зокрема, характеру вчиненого порушення, негативних наслідків (в тому числі і можливих), та їх співмірності з розміром штрафних санкцій, може призвести до ситуації коли за різні по характеру та наслідкам правопорушення судом може бути стягнений один і той саме розмір штрафу, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства щодо справедливого вирішення справи судом.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Таку правову позицію сформував у постановах Верховний Суд від 06.09.2019 у справі №910/16925/18, від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, досліджуючи питання правомірності зменшення судом неустойки, заявленої залізницею.

З наданої відповідачем довідки, долученої до відзиву, вбачається, що загальна вартість вугілля відвантаженого в залізничні вагони складає загалом 129 269,1 грн, при цьому вартість заявленого до стягнення штрафу складає 89 680,00 грн, це свідчить про неспіврозмірність заявлених вимог, оскільки невірне зазначення відомостей внесених до накладних не завдає будь-якої шкоди ані позивачу ані третім особам.

До того ж, суд приймає ту обставину, що невірне зазначення маси вантажу відбулося в сторону її незначного зменшення, що ставить під сумнів наявність збитків позивача від такої помилки відповідача.

Крім того, фактична маса вантажу не перевищувала вантажопідйомність вагонів, а отже вчинене відповідачем правопорушення не могло створювати небезпеку під час перевезення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в зазначених умовах стягнення штрафу з відповідача в сумі 89 680,00 грн є надмірним та таким, що не відповідає принципу верховенства права, у зв`язку з чим, суд визнає за можливе задовольнити клопотання позивача про зменшення розміру штрафу до однієї провізної плати за кожен вагон.

Таким чином, сума штрафу яка підлягає стягненню з відповідача складає 17936,00 грн (8968,00+8968,00).

З огляду на викладене, позовні вимоги Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення штрафу у розмірі 89 680,00 грн підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи ту обставину, що спір виник з вини відповідача, судовий збір покладається на останнього у відповідності до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення штрафу у розмірі 89 680,00 гривень задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (85670, Донецька область, місто Вугледар, вулиця Магістральна, будинок 4; ідентифікаційний код 34032208) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ідентифікаційний код 40150216) 17936,00 гривень штрафу та витрати з оплати судового збору в сумі 2270,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено 21.01.2022 року.

Суддя Ю.С. Зельман