ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2022 р. Справа № 917/1731/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Погрібної С.В., секретар судового засідання Мирна-Касян Ю.Л., розглянувши справу № 917/1731/21

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ", вул. Висоцького, 4, м. Дніпро, 49080

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна інжинірингова компанія "Автосоюз", вул. Європейська, 2, оф. 205, м. Полтава, Полтавська область, 36014

про стягнення заборгованості за договором,

Без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна інжинірингова компанія "Автосоюз" про стягнення 13 539,76 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу ВП 14 № СП 470 від 26.11.2019 р., з яких : 10 000,00 грн. - основна заборгованість, 440,00 грн. - пеня, 99,76 грн. - інфляційні нарахування, 3 000,00 грн. - штраф.

Ухвалою суду від 16.11.2021 р. було відкрито провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження суду не надав.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України, сторони суду не надали.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені за місцем їх реєстрації про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи (поштові повідомлення про вручення даної ухвали наявні у матеріалах справи). Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи

Частиною 5 статті 12 ГПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки. Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Проте, відповідач надіслав лист (вхід. № 14519 від 29.12.2021 р.) згідно якого визнає, що ним дійсно було допущено прострочення виконання зобов`язання з оплати за поставлений позивачем товар. При цьому, відповідач повідомляє суд, що платіжним дорученням від 17.12.2021 р. № 688 ним було сплачено основну заборгованість у розмірі 10 000,00 грн. (копія залучена до листа). Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог, щодо стягнення з нього основного боргу у розмірі 10 000,00 грн..

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази і письмові пояснення, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

26.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТРАНСПОРТНА ІНЖИНІРИНГОВА КОМПАНІЯ "АВТОСОЮЗ" (далі - Відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу ВП 14 № СП 470 (далі Договір, а.с. 8-11).

Відповідно до п.1.1 Договору Позивач взяв на себе обов`язки передати у власність Відповідача товар, а Відповідач прийняти та сплатити за отриманий товар на умовах даного Договору.

Згідно видаткової накладної, а саме : №5605 від 14.07.2021 р., Продавцем були відпущені Покупцю товари (запасні частини до транспортних засобів) на загальну суму 34 483,92 грн. (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 12).

Товар був відпущений представнику ТОВ ТІК "АВТОСОЮЗ", що діяв на основі генеральної довіреності» №2, яка видана на ім`я Антонова Володимира Миколайовича (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 13).

Товар відпущений на умовах відстрочення платежу на 21 (календарний день з моменту отримання товару (п.4.3. Договору).

В порушення умов Договору відповідач здійснив оплату отриманого товару з порушенням строків та не у повному обсязі.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 13 539,76 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу ВП 14 № СП 470 від 26.11.2019 р., з яких : 10 000,00 грн. - основна заборгованість, 440,00 грн. - пеня, 99,76 грн. - інфляційні нарахування, 3000,00 грн. - штраф.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу.

Відповідно ст. 663 ЦК України Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу, Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару (ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України оплатив отриманий товар з порушенням строків та не у повному обсязі, заборгованість відповідача станом на 08.11.2021 р. складала 10 000,00 грн.. Дана обставина відповідачем визнається.

Під час розгляду даної справи відповідачем сплачено 10 000,00 грн. за отриманий товар, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення, а тому в частині позовних вимог щодо стягнення 10 000,00 грн. основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 10 000,00 грн. основного боргу провадження в цій частині підлягає закриттю в порядку п. 2 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач заявив до стягнення 99,76 грн. інфляційних нарахувань за період з 29.07.2021 року по 02.11.2021 року.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю. Перевірка правильності розрахунку інфляційних втрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.1 Договору визначено, у разі порушення термінів оплати Товару Покупець, в першу чергу, зобов`язаний сплатити Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний календарний день прострочення протягом всього часу прострочення, а також відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України 24% річних від простроченої суми протягом всього часу прострочення, а потім сплатити суму основного боргу.

У пункті 5.2 Договору сторони узгодили, що у випадку прострочення понад 10 календарних днів з дня отримання товару. Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю штраф у розмірі 30% від простроченої суми.

Тобто, при укладені Договору сторони дійшли згоди щодо стягнення одночасно штрафу та пені у разі невиконання відповідачем умов договору, тому їх одночасне застосування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору. Положеннями ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 02.04.2019 року у справі №917/194/18, від 09.02.2018року у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 440,00 грн. за період з 29.07.2021 р. по 02.11.2021 р. (з урахуванням проведених відповідачем проплат) та 3 000,00 грн. штрафу, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в цій частині, відповідно до приписів Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 440,00 грн. пені, 99,76 грн. інфляційних нарахувань та 3000,00 грн. штрафу є обґрунтованими, відповідачем не спростовані та підлягають задоволенню. В частині стягнення з відповідача 10 000,00 грн. заборгованості провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю предмету спору.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Судові витрати в частині суми основного боргу 10 000,00 грн., по якій судом закрито провадження у справі на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України, суд зазначає наступне.

Зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що сума судового збору в частині основної заборгованості, по якій закрито провадження у справі на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України після надходження від позивача відповідного клопотання.

Керуючись статтями 129, 232-233, 236, 237-238, 240, 252 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна інжинірингова компанія "Автосоюз" (вул. Європейська, 2, оф. 205, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 40854805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" (вул. Висоцького, 4, м. Дніпро, 49080, ідентифікаційний код 33109363, на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в ПAT КБ "ПриватБанк " м. Дніпро, МФО 305299) 440,00 грн. пені, 99,76 грн. інфляційних нарахувань, 3 000,00 грн. штрафу та 593,46 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог, щодо стягнення основного боргу у сумі 10 000,00 грн..

Рішення підписано 17.01.2022 року (після виходу судді з відпустки та лікарняного).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).

Суддя Погрібна С.В.