ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р. Справа№ 910/10304/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2021

у справі №910/10304/21 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"

до Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА"

про стягнення 69 561,62 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"(далі - ТОВ "Промелектроніка", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" (далі - ДП "ЗАВОД 410 ЦА", відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 69 561,62 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором від 11.12.2018 №УМТЗ-18-348/7 в частині оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2021 у справі №910/10304/21 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ДП "ЗАВОД 410 ЦА" на користь ТОВ "Промелектроніка" заборгованість у розмірі 56 966,40 грн, 3 % річних у розмірі 4 157,77 грн, інфляційні втрати в розмірі 8 437,45 грн, судовий збір у розмірі 2 270,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем заявлених позовних вимог про виконання останнім зобов`язань за договором від 11.12.2018 №УМТЗ-18-348/7, зважаючи на надану позивачем копію видаткової накладної; визнавши доведеною та підтвердженою належними доказами суму основної заборгованості в сумі 56 966,40 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 3 % річних у розмірі 4 157,77 грн та інфляційних втрат в розмірі 8 437,45 грн; з огляду на відсутність клопотання від відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд дійшов висновку про покладення на відповідача таких витрат у заявленому позивачем розмірі 13 000,00 грн.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ДП "ЗАВОД 410 ЦА" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування всіх обставин справи, а також за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги відповідач зазначає про відсутність в матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів, у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, виконання позивачем умов договору поставки та прийняття відповідачем товару в кількості та якості на предмет відповідності приписам статей 673, 674 Цивільного кодексу України; в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано покупцю документа, передбаченого авіаційними правилами та умовами договору на підтвердження якості та відповідності товару вимогам підприємства - виробника; також матеріали справи не містять доказів проходження товаром процедури вхідного контролю, а також акту про фактичну якість та комплектність отриманої продукції у зв`язку з чим обов`язку щодо здійснення повної оплати товару у відповідача не виникло. Також у скарзі відповідач послався на необґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн, зазначаючи, що такі витрати є неспіврозмірними у порівнянні із ринковими цінами адвокатських послуг у місті Запоріжжі, відтак, їх розмір є невиправданим та нерозумним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 поновлено ДП "ЗАВОД 410 ЦА" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2021 у справі №910/10304/21, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ТОВ "Промелектроніка" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2021 у справі №910/10304/21.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач зазначив про виконання ним умов договору від 11.12.2018 №УМТЗ-18-348/7 у повному обсязі та здійснення поставки товару в супроводі всіх документів, передбачених договором та умовами чинного законодавства; з моменту отримання товару відповідач не заявив будь-яких вимог, претензій щодо усунення недоліків поставленого товару або ж з приводу відсутності товаросупровідних документів; акти про фактичну якість та комплектність продукції з посиланням на відсутність необхідних товаросупровідних документів та акти рекламації представниками сторін не складалися.

07.12.2021 від позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до норм статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 11.12.2018 між ТОВ "Промелектроніка" (далі -Продавець) та ДП "ЗАВОД 410 ЦА" (далі - Покупець) було укладено договір купівлі-продажу№УМТЗ-18-348/7 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Продавець зобов`язується протягом строку дії Договору поставити Покупцю товари, зазначені в п. 1.3 цього Договору, а Покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Згідно з пунктом 1.4. Договору номенклатурний перелік, асортимент, кількість товарів та ціна, які поставляються за цим Договором, передбачені у Специфікаціях (Додатках), що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з пунктом 3.1. Договору загальна ціна цього Договору на момент його укладення складає 56 966,40 грн, в тому числі ПДВ 20% : 9494,40 грн.

У пункті 3.3. Договору зазначено, що ціна цього Договору може бути змінена за взаємною згодою Сторін шляхом укладання Додаткової угоди до цього Договору.

Умовами пункту 4.1. Договору визначено, що розрахунки проводяться наступним шляхом:

- Покупець направляє Постачальнику (факсимільним зв`язком або електронною поштою) заявку на поставку партії товару в рамках Специфікацій, які є невід`ємними додатками до даного договору.

- Продавець передає Покупцю рахунок для оплати замовленої продукції:

- Покупець згідно рахунку в рамках Специфікації (Додатку) проводить платіж, умови зазначаються в кожній Специфікації окремо.

У пункті 4.2. Договору визначено, що форма розрахунків: безготівкова, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, вказаний в Договорі.

Згідно з пунктом 4.3. Договору днем оплати товару вважається день надходження грошових коштів на поточний рахунок Продавця.

Відповідно до пункту 5.2. Договору місце поставки (передачі) партії товарів буде вказано в кожній Специфікації окремо.

За змістом пункту 5.3. Договору умови поставки товарів буде вказано у кожній Специфікації окремо.

За приписами пункту 5.6 Договору право власності на товар, а також ризики випадкової втрати або пошкодження товару переходить від Продавця до Покупця в момент передачі товару на склад покупця з підписанням відповідних супровідних документів.

Пунктом 6.1.1 Договору встановлено, що покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за поставлені товари.

У пункті 6.1.2 Договору визначено, що Покупець зобов`язаний приймати поставлені товари згідно з умовами цього Договору.

Як вбачається з матеріалів спрви та встановлено судом першої інстанції, сторони договору Специфікацією №1 до Договору погодили поставку товарів, а саме: Електромагніта (ГА-163) 163200Т у кількості 2 одиниць, Клапана (ГА-213) 18005 та Сідла (ГА-213)18025 по одній одиниці на загальну суму 56 966,40 грн в т.ч. ПДВ 9 494,40 грн.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 56 966,40 грн, видано рахунок-фактуру №00011438 від 27.12.2018 та оформлено видаткову накладну №РН-02451 від 27.12.2018 на суму 56 966,40 грн.

З огляду на те, що відповідачем свого обов`язку з оплати товару належним чином виконано не було, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статей 6 та 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України визначено що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Отже, укладення між ТОВ "Промелектроніка" та ДП "ЗАВОД 410 ЦА" договору купівлі-продажу від 11.12.2018 №УМТЗ-18-348/7 було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати за погодженою у договорі ціною.

За приписами статей 509, 526 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що факт здійснення господарської операції з передачі товару підтверджується, в тому числі, первинними бухгалтерськими документами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції Закону України № 1724-VIII від 03.11.2016) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Як зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту виконання господарської операції про передачу відповідачеві товару позивачем було надано суду копію видаткової накладної від 27.12.2018 № РН-02451 на суму 56 966,40 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначена видаткова накладна підписана уповноваженими особами обох сторін без зауважень та заперечень щодо кількості та якості отриманого товару, строку поставки та ціни такого товару, оформлена відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 № 88, а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження факту поставки позивачем товару відповідачеві.

Водночас судова колегія звертає увагу на приписи статті 58-1 Господарського кодексу України та Закон України від 23.03.2017 № 1982-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними особами-підприємцями" під час надання оцінки видатковою накладною від 27.12.2018 № РН-02451, на якій відсутня печатка відповідача як покупця.

Так, за приписами частин 1, 3 статті 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Отже, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем свого обов`язку щодо оплати товару належним чином виконано не було, а саме не сплачено за товар, поставлений за видатковою накладною від 27.12.2018 № РН-02451, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 56 966,40 грн.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Специфікацією № 1 до договору купівлі-продажу від 11.12.2018 №УМТЗ-18-348/7 сторонами погоджено наступні умови оплати: 100 % оплата проводиться після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "ЗАВОД 410 ЦА" з відстрочкою платежу 10 банківських днів.

Згідно з пунктом 4.3. Договору днем оплати товару вважається день надходження грошових коштів на поточний рахунок Продавця.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що наведеними документами в сукупності підтверджується факт отримання відповідачем товару за вищевказаною накладною.

Водночас відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України факту отримання товару не спростовано, доказів оплати товару в повному обсязі не надано.

Доводи апелянта стосовно того, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, в розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, виконання позивачем умов договору поставки, та прийняття відповідачем товару в кількості та якості у розумінні приписів статей 673, 674 Цивільного кодексу України, відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Пунктами 2.1. - 2.6. Договору сторонами погоджено, що продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів.

Продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим Договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку тощо, з мокрою печаткою відділу вхідного контролю (ВТК)), підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ або ін., видаткову накладну, податкову накладу.

В разі надання копій документів, що підтверджують якість та відповідність товару, продавець повинен завірити такі документи відповідним чином: своєю печаткою та підписом керівника із зазначенням П.І.Б., посади, дати встановлення підпису та написом «з оригіналом згідно».

Товари пакуються у тару, яка відповідає вимогам стандартів або технічних умов і забезпечує схоронність товару при перевезенні та зберіганні.

Гарантійний строк протягом якого продавець гарантує якість товарів відповідає гарантійному строку заводу-виробника.

У випадку виявлення невідповідності товарів при прийманні або в період гарантійного строку вимогам, передбаченим п. 2.1. цього Договору, або поставки неукомплектованих товарів, Покупець направляє повідомлення Продавцю про направлення уповноваженого представника для складання акту рекламації. Продавець зобов`язаний направити свого уповноваженого представника протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання повідомлення.

Продавець у строк 14 днів з моменту підписання акту рекламації за власний рахунок здійснює заміну товарів, по яким складений акт рекламації.

За змістом пунктів 5.7., 5.8. Договору приймання товару по кількості і якості проводиться покупцем відповідно до Інструкції № П-6 від 15.06.1965 та Інструкції № П-7 від 25.04.1966, які затверджені Держарбітражем з наступними змінами та доповненнями.

У разі виявлення невідповідності асортименту та/або кількості та/або якості продукції при прийманні, продавець в погоджений термін, але не пізніше 14 календарних днів, робить за свій рахунок постачання недопоставленої або заміну невідповідної асортименту, неякісної продукції.

Відповідно до пункту 16 Інструкції № П-7 при виявленні невідповідності якості поставленої продукції, одержувач призупиняє приймання продукції та складає акт, в якому вказується кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач також зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції та складання двостороннього акту представника відправника, якщо такий виклик передбачений в договорі.

За результатами приймання продукції за якістю та комплектністю з участю представників, складається акт про фактичну якість та комплектність товару, в якому зазначаються прізвища, ініціали осіб, які приймали участь в прийманні продукції за якістю та в складанні акта, місце їх роботи, посади, дата та номер документа про повноваження представника на участь в прийманні продукції за якістю та комплектністю; дата та номер телеграми (телефонограми) про виклик представника виробника (відправника) або відмітка про те, що виклик представника виробника (відправника) основними та особливими умовами поставки, іншими обов`язковими правилами або договором не передбачений тощо (пункт 29 Інструкції № П-7).

Відповідно до пункту 30 Інструкції № П-7 акт повинен бути підписаний усіма особами, які брали участь в перевірці якості та комплектності продукції. Особа, яка не згодна зі змістом акту, зобов`язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку. В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акту, що містить дані, які не відповідають дійсності.

Якщо між виробником (відправником) і одержувачем виникнуть розбіжності про характер виявлених дефектів і причини їх виникнення, то для визначення якості продукції одержувач зобов`язаний запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції за якістю або іншої компетентної організації.

За змістом статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Статтею 674 Цивільного кодексу України унормовано, що відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Водночас в матеріалах справи відсутні докази виявлення невідповідності товарів при прийманні або в період гарантійного строку вимогам, передбаченим п. 2.1. цього Договору, або поставки не укомплектованих товарів. Так само відсутні докази складання та направлення повідомлення покупця про направлення уповноваженого представника продавця для складання акту рекламації.

Також, матеріали справи не містять доказів виявлення невідповідності асортименту та/або кількості та/або якості продукції при прийманні.

Відповідачем на надано суду доказів, що під час приймання товару, у зв`язку із виявленням невідповідності якості поставленої продукції, приймання продукції було призупинено. Акт про кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийманні дефектів в матеріалах справи відсутній.

За змістом пункту 5.5. Договору продавець здійснює поставку кожної партії товару з додаванням необхідної документації на товар (податкова накладна, видаткова накладна, паспорт (сертифікат якості виробника на товар).

При прийманні товару відповідачем не було зазначено про відсутність паспорта (сертифіката якості виробника на товар). Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Більше того, наявність підпису уповноваженого представника покупця на видатковій накладній підтверджує факт прийняття товару без зауважень щодо відсутності, в тому числі, паспорта (сертифіката якості виробника на товар).

Відповідно до статті 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

У матеріалах справи відсутня як вимога відповідача про встановлення строку для передання документів, які за його твердженням не були передані відповідачу, так і відсутня відмова відповідача від договору купівлі-продажу, або ж заперечення щодо відсутності товаросупровідних документів. Відповідачем відповідних доказів не надано.

За твердженням відповідача, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів проходження товаром процедури вхідного контролю, обов`язок щодо здійснення повної оплати товару у відповідача не виник.

Відповідач заперечує щодо настання строку оплати товару, посилаючись на те, що за умовами договору зобов`язання покупця з оплати товару зумовлене настанням певних обставин та строк його виконання визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Специфікацєю № 1 до договору купівлі-продажу від 11.12.2018 №УМТЗ-18-348/7 сторонами погоджено наступні умови оплати: 100 % оплати проводиться після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "ЗАВОД 410 ЦА" з відстрочкою платежу 10 банківських днів.

За приписами абзацу 2 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Разом з тим, вхідний контроль має проводитись саме відповідачем і умовами договору не встановлений термін його проведення, що вказує на наявність у відповідача можливості відтермінування проведення вхідного контролю та ухилення від оплати отриманого товару, у звязку з чим вказана подія може не настати.

Враховуючи це, судова колегія вважає, що проходження вхідного технічного контролю не може бути визнано подією, яка має неминуче настати.

Таким чином, доводи апелянта про ненастання строку оплати товару, у зв`язку з відсутністю доказів проведення відповідачем вхідного контролю, відхиляються колегією суддів з огляду на їх необґрунтованість.

За таких обставин, покупець зобов`язаний оплатити товар після його поставки з відстрочкою платежу 10 банківських днів, з огляду на що строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості отриманого товару є таким, що настав.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи заперечень щодо якості, комплектності товару або відсутності документів на товар з боку відповідача, та зважаючи на настання строку оплати отриманого товару, доводи скаржника щодо поставки неякісного товару без усіх необхідних документів, а також щодо ненастання строку поставки, відхиляються судом апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду про доведеність позивачем належними доказами своєї вимоги та наявність обов`язку у відповідача щодо сплати на користь позивача основного боргу в сумі у розмірі 56 966,40 грн, у зв`язку з чим вказана позовна вимога підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім суми основного боргу, посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач також заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 157,77 грн та інфляційних втрат у розмірі 8 437,45 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідачем допущено порушення взятих на себе зобов`язань за укладеним з позивачем договором, зважаючи на те, що розрахунок з позивачем проведено з порушенням строку, встановленого Специфікацією № 1 до договору купівлі-продажу від 11.12.2018 №УМТЗ-18-348/7, відповідно до якої 100 % оплата проводиться після поставки та проходження вхідного контролю на ДП "ЗАВОД 410 ЦА" з відстрочкою платежу 10 банківських днів.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, враховуючи виникнення періоду прострочення відповідачем оплати вартості поставленого товару, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у повному обсязі - в сумі 8 437,45 грн та трьох процентів річних у повному обсязі-в сумі 4 157,77 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого товару за договором купівлі-продажу, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про наявність підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2021 у справі № 910/10304/21 в частині покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн, виходячи з наступного.

Так, в обгрунтування апеляційної скарги про скасування рішення в цій частині відповідач зазначає, що розмір гонорару є завищеним, вказані витрати не мають характер необхідних, а їх розмір не є розумним та виправданим. Також, відповідач стверджує, що матеріали справи не містять належних доказів фактично витраченого адвокатом часу, оскільки такі витрати є нерозумними та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у місті Запоріжжя.

За приписами частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням іншихпроцесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовкидо її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем зазначено попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно складатимуть 10 000,00 грн. В подальшому, 26.07.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем було подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн, до якої додано відповідні докази з обґрунтуванням суми.

За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн позивачем подано копії наступних документів: рахунок-фактура від 22.07.2021 № СФ-0000123 на суму 13 000,00 грн (т. 1, а.с. 69); акт приймання-передачі від 22.07.2021 № ОУ-0000123 на суму 13 000,00 грн (т. 1, а.с. 70); розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, який є додатком № 1 до акту приймання-передачі від 22.07.2021 № ОУ-0000123 на суму 13 000,00 грн (т. 1, а.с. 71); платіжне доручення від 22.07.2021 № 8205 на суму 13 000,00 грн (т. 1, а.с. 72); ордер на надання правничої (правової) допомоги на ім`я адвоката Жечева Сергія Олександровича (т. 1, а.с. 73); договір-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021, укладений між Адвокатським бюро "Сергія Жечева" та ТОВ "Промелектроніка" (т. 1, а.с. 75-76); додаткова угода № 1 до договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021 (т. 1, а.с. 77-78).

Відповідно до акта приймання-передачі від 22.07.2021 № ОУ-0000123 на суму 13 000,00 грн представником позивача було надано наступні послуги: підготовка позовної заяви про стягнення з ДП "ЗАВОД 410 ЦА" 69 561,62 грн (справа № 910/10304/21) - 5 000,00 грн; підготовка відповіді на відзив по справі № 910/10304/21 - 5 000,00 грн; участь представника у судовому засіданні 03.09.2021 - 3 000,00 грн.

Предметом Договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021, укладеного між Адвокатським бюро "Сергія Жечева" та ТОВ "Промелектроніка", є надання Адвокатським бюро "Сергія Жечева" усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту в усіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

У пункті 1.2. Договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021 сторони домовились, що надання правової допомоги за цим Договором безпосередньо здійснюватиметься керівником Адвокатського бюро - адвокатом Жечевим Сергієм Олександровичем або іншим адвокатом, що оформлюється ордером на адвоката.

Додатковою угодою № 1 до договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021 погоджено вартість правової допомоги, що надається, зокрема, підготовка позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, зустрічного позову, апеляційної скарги, касаційної скарги (в незалежності від витраченого часу) за 1 (один) документ - 5 000,00 грн; участь та представництво адвокатом інтересів клієнта у судовому засіданні по справі в незалежності від тривалості судового засідання (в незалежності від того чи відбулося судове засідання чи ні) за 1 (одне) засідання - 3 000,00 грн за засідання у місті Запоріжжі; 4 000,00 грн - за межами містаЗапоріжжя.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим, за приписами частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вірно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні Господарського суду міста Києва від 03.09.2021 у справі № 910/10304/21, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у звязку з чим суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у повному обсязі.

Водночас відповідач не був позбавлений можливості подати відповідні заперечення на заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та/або ознайомитися із матеріалами справи для підготовки таких заперечень.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що розмір гонорару є завищеним, вказані витрати не мають характер необхідних, а їх розмір не є розумним та виправданим, відхиляються судом, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відтак, відповідачем не обґрунтовано наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pactasuntservanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2021 у справі № 910/10304/21 прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для їх скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ДП "ЗАВОД 410 ЦА" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції має містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду позивачем було подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000,00 грн.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статтею 16 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 1-3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в порядку та строки, визначені вказаною нормою, позивачем було подано клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу,

На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано копії наступних документів: договір-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021, укладений між Адвокатським бюро "Сергія Жечева" та ТОВ "Промелектроніка"; рахунок-фактуру № СФ-0000174 від 25.11.2021 про сплату 5000,00 грн; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, який є додатком № 1 до акту приймання-передачі від 25.11.2021 № ОУ0000174 на суму 5000,00 грн; акт приймання-передачі № ОУ-0000174 від 25.11.2021; платіжне доручення № 8364 від 25.11.2021; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10.02.2021.

Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Як вбачається з укладеного між Адвокатським Бюро "Сергія Жечева" (Адвокатське Бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (Клієнт) договору-доручення від 01.02.2021, предметом вказаного Договору є надання Адвокатським Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

За умовами пункту 1.2. Договору-доручення сторони домовились, що надання правової допомоги за цим Договором безпосередньо здійснюватиметься керівником Адвокатського Бюро - адвокатом Жечевим Сергієм Олександровичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №864, видане на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 27.04.2011) або іншим адвокатом, що оформлюється ордером на адвоката.

Так, до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу позивачем було долучено копію ордеру, згідно якого адвокат Жечев Сергій Олександрович уповноважений на підставі Договору-доручення від 01.02.2021 надавати правову допомогу ТОВ "Промелектроніка" у Північному апеляційному господарському суді.

Відповідно до пункту 2.1.2 Договору-доручення адвокат зобов`язується представляти права і законні інтереси Клієнта, зокрема, у господарських судах України, та здійснювати професійну діяльність Адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника, які передбачені, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Розділом 4 Договору-доручення визначено умови щодо гонорару адвоката.

Так, згідно з пунктом 4.2. Договору-доручення гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється Актом приймання-передачі наданої правової допомоги.

Пунктом 4.4 Договору-доручення визначено, що оплата послуг здійснюється за фактом їх надання на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі наданої правової допомоги протягом 30-ти днів з дня підписання акту приймання-передачі правової допомоги або сплачується клієнтом наперед.

Вищевказаними доказами та наявними матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Жечевим Сергієм Олександровичем позивачеві послуг з професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі 5 000,00 грн.

У свою чергу відповідачем не подано до суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а також не надано доказів неспівмірності вказаних витрат.

При цьому, колегія суддів зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №914/633/18, які в силу частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розмір заявлених витрат є розумним та виправданим, адже відповідає часу, витраченому адвокатом на виконання робіт, що були необхідними в даній справі для представництва інтересів позивача в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявником при зверненні до суду з клопотанням про покладення судових витрат на професійну правничу допомогу на відповідача, було дотримано вимог статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2021 у справі № 910/10304/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2021 у справі № 910/10304/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2021 у справі № 910/10304/21.

4. Стягнути з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (проспект Повітрофлотський, будинок 94, місто Київ, 03151, ідентифікаційний код 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (вулиця Фортечна, будинок 4-А, місто Запоріжжя, Запорізька область, 69002, ідентифікаційний код 24510970) 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи № 910/10304/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз