ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Харків Справа № 913/881/21
Провадження № 30/913/881/21
Суддя Господарського суду Луганської області Голенко І.П., розглянувши матеріали позовної заяви від 26.11.2021 № 52-4551вих-21
Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах
Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТБУД», м. Сєвєродонецьк Луганської області
про повернення безпідставно збережених коштів в сумі 17 658 грн 90 коп. у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою
Секретар судового засідання Селіверстова Н.О.
У засіданні брали участь:
від органу прокуратури: прокурор Трофіменко О.О., службове посвідчення № 058452 від 03.12.2020;
від позивача: представник не прибув;
від відповідача: представник не прибув.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням інтересів держави шляхом користування відповідачем земельною ділянкою без належним чином оформлених документів, систематичної несплати орендних платежів за спірний період, що призвело до неповного надходження коштів до місцевого бюджету.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021 справу № 913/881/21 передано на розгляд судді Голенко І.П.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03.12.2021 підтверджено підстави представництва керівником Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області інтересів держави в особі Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністраціх Сєвєродонецького району Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» з заявленими позовними вимогами, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 28.12.2021 о 10 год. 30 хв.
Ухвалою суду від 28.12.2021 розгляд справи по суті відкладено на 11.01.2022 о 10 год. 30 хв.
Ухвалою суду від 11.01.2022 розгляд справи по суті відкладено на 25.01.2022 о 10 год. 40 хв.
У судове засідання 25.02.2022 прибув прокурор Харківської обласної прокуратури Трофіменко О.О.
Інші учасники справи участі своїх представників у судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи. При цьому явка сторін у судове засідання не визнавалася обов`язковою.
24.12.2021 до суду від відповідача надійшов відзив № 351 від 22.12.2021 на позовну заяву, яким проти позову заперечує. Зазначає, що за період з 01.11.2018 по 31.08.2019 відповідачем сплачено земельний податок на загальну суму 30 605 грн 32 коп., з яких 4 372 грн 15 коп. за листопад-грудень 2018 року, 2 633 грн 17 коп. за січень-серпень 2019 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 1128 від 20.11.2018, № 1248 від 27.12.2018, № 177 від 27.02.2019, № 222 від 13.03.2019, № 318 від 23.04.2019, № 471 від 18.06.2019, № 573 від 23.07.2019, № 706 від 17.09.2019. Також відповідач просить застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою за листопад 2018 року.
18.01.2022 до суду від прокурора надійшла заява № 52-76вих-22 від 11.01.2022 , якою повідомив про те, що відзив до прокуратури не надходив у зв`язку з чим просить відкласти розгляд справи.
Суд у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовляє, оскільки прокурор ознайомлений з відзивом, про що свідчить надана відповідь на нього.
24.01.2022 від відповідача на електронну адресу суду надійшли заперечення № 16 від 24.01.2022, які не засвідчено кваліфікованим електронним підписом.
Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 2 ст. 170 ГПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
Клопотання, заяви, заперечення, надіслані на електронну адресу суду в електронних копіях повинні бути посвідчені електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.
Будь-які відомості, отримані на електронну адресу суду без електронного цифрового підпису судом до уваги не беруться.
За таких обставин, електронна копія заперечення відповідача, яке надійшло на електронну адресу Господарського суду Луганської області, долучаються до матеріалів справи без розгляду.
Розглянувши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, вислухавши присутнього у судовому засіданні прокурора, суд встановив такі фактичні обставини.
Товариство з обмеженою відповідальність «Інвестбуд» на підставі договору купівлі-продажу комунального майна цілісного майнового комплексу КП «СРБМУ» від 04.07.2011, зареєстрованого у реєстрі за № 1528 (а.с. 15-16), та договору про внесення змін та доповнень від 19.07.2011 до договору купівлі-продажу комунального майна цілісного майнового комплексу КП «СРБМУ» (а.с. 19), посвідчених приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Єпіфанцевою Н.В., є власником комунального майна цілісного майнового комплексу Комунальне підприємство «Сєвєродонецьке ремонтно-будівельне механічне управління», розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 91.
КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» здійснено 25.07.2011 державну реєстрацію прав (а. с. 18).
Рішенням Сєвєродонецької міської ради № 1694 від 26.04.2012 «Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ «Інвестбуд»:
- затверджено ТОВ «Інвестбуд» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та умови її відведення, визначені в цьому проекті, під комплекс будівель та споруд за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 91, квартал 71;
- зобов`язано ТОВ «Інвестбуд» в місячний термін укласти у письмовій формі договір оренди землі та надати його для організації державної реєстрації в Управління Держкомзему у м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 20).
У період з травня 2012 року по липень 2012 року між Сєвєродонецькою міською радою та відповідачем здійснювалось листування з приводу укладання договору оренди земельної ділянки, але з надання останнім протоколу розбіжностей до договору (а. с. 38-42).
Рішенням Сєвєродонецької міської ради № 478 від 22.06.2016 затверджено ставки орендної плати за земельні ділянки Сєвєродонецької міської ради, зокрема, згідно додатку 1 до цього рішення ставка орендної плати за користування ділянками за цільовим призначенням за кодом КВЦПЗ 03.11 для будівництва та обслуговування будівель закладів науки становить 3% (а.с. 35-36).
18.04.2019 відповідач направив секретарю Сєвєродонецької міської ради клопотання № 136 з вимогою укласти договір оренди землі під комплекс будівель та споруд площею 0,4981 га за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 91, квартал 71, з наданням необхідних для цього документів (а.с. 43).
В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,4981 га (п. 2 договору).
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить з 01.01.2017 706 355 грн 61 коп. (п. 5 договору).
Згідно з п. 8 договір укладено на 25 років строком по 25.04.2037 включно.
На підставі акту передачі-прийняття земельної ділянки в натурі ТОВ «Інвестбуд» передано земельну ділянку у розмірі 0, 4981 га за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 91, квартал 71 (а.с. 23).
У період з 28.07.2020 по 11.03.2021 було припинено повноваження Сєвєродонецької міської ради, утворено та реорганізовано військово-цивільну адміністрацію м. Сєвєродонецька Луганської області шляхом приєднання до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області.
Таким чином, посилаючись на те, що зазначена земельна ділянка в період з 01.11.2018 по 31.08.2019 використовувалась відповідачем без достатніх правових підстав, внаслідок чого відповідач зберіг за рахунок Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, як власника земельної ділянки, майно грошові кошти у розмірі орендної плати, прокурор здійснив розрахунок та звернувся до Господарського суду Луганської області з даним позовом, в якому на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України просить стягнути безпідставно збережені кошти в загальному розмірі 17 658 грн 90 коп.
Дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Судом встановлено, що спір виник через безпідставне збереження коштів відповідачем у вигляді орендних платежів за користування земельною ділянкою без належних правових підстав за період з 01.11.2018 по 31.08.2019.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, від 27.10.2021 у справі № 922/3114/20 висловлено правову позицію, згідно з якою до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати на підставі ст.ст. 1212-1213 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18, від 09.02.2021 у справі № 922/3617/19.
Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Порядок набуття, виникнення, а також припинення права постійного користування земельною ділянкою, що, зокрема, перебуває у державній чи комунальній власності, врегульований нормами Земельного кодексу України.
Відповідно до ч.ч. 3, 4, 9 ст. 791 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Частинами 1, 2 ст. 92 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення у відповідача права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці)визначено право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, іх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення іх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; е) оператор газотранспортної системи та оператор системи передачі; є) господарські товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору оренди землі) укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
За змістом вказаних приписів виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права оренди земельної ділянки, оскільки останнє виникає лише на підставі договору оренди з моменту державної реєстрації такого права. Землекористувач зобов`язаний оформити право оренди земельної ділянки шляхом укладення відповідного договору оренди та державної реєстрації такого права.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач 04.07.2011 став власником нерухомого майна, яке розташовано за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 91 (а. с. 15-19).
Проте державна реєстрація права оренди земельної ділянки здійснено відповідачем 03.09.2019 (а. с. 27).
Оскільки відповідач не є власником або постійним користувачем земельної ділянки, а тому він не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, отже єдиною можливою формою здійснення плати за землю в дохід місцевого бюджету є орендна плата.
За положеннями ч. 5 ст. 5, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка.
Відповідно до частин 1-2 ст. 15, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 20, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.
Отже, нормативна грошова оцінка є основою визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
Обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.
Рішенням Сєвєродонецької міської ради № 478 від 22.06.2016затверджено ставки орендної плати за земельні ділянки на території Сєвєродонецької міської ради, яке вступає в дію з 01.01.2017. Відповідно до вказаного рішення ставка орендної плати для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки складає 3% (а.с. 35-36).

Розмір несплаченої орендної плати за період з 01.11.2018 по 31.08.2019 розраховано прокурором виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, вказаної у витязі, на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради від 22.06.2016 № 478, а тому є законним та обґрунтованим.

Таким чином, відповідач, як фактичний користувач земельною ділянкою, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких прокурор звернувся до суду, порушені відповідачем, а обраний прокурором спосіб захисту прав позивача є належним та ефективним, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за період з 01.11.2018 по 31.08.2019 в сумі 17 658 грн 90 коп. є обґрунтованими, не спростованими відповідачем належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно доводів відповідача, що за період з 01.11.2018 по 31.08.2019 ним сплачено земельний податок на загальну суму 30 605 грн 32 коп., з яких 4 372 грн 15 коп. за листопад-грудень 2018 року, 2 633 грн 17 коп. за січень-серпень 2019 року, що підтверджується податковими деклараціями та платіжними дорученнями № 1128 від 20.11.2018, № 1248 від 27.12.2018, № 177 від 27.02.2019, № 222 від 13.03.2019, № 318 від 23.04.2019, № 471 від 18.06.2019, № 573 від 23.07.2019, № 706 від 17.09.2019, суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Як вже зазначалося вище, відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не є власником або постійним користувачем земельної ділянки, а тому він не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, отже єдиною можливою формою здійснення плати за землю в дохід місцевого бюджету є орендна плата.

Водночас задля відсутності подвійного стягнення з відповідача суми безпідставно збережених коштів можливо врахувати фактично сплачений відповідачем земельних податок, але за умови, якщо земельний податок сплачувався саме земельну ділянку з кадастровим номером :06:046:0015 площею 0,4981.

Проаналізувавши надані відповідачем податкові декларації з плати за землю за 2018-2019 роки, платіжні дорученняа також інформацію Головного управління Державної податкової служби у Луганській області у листах № 8959/5/12-32-04-01-13 від 25.10.2021 та № 154/5/12-32-04-01-13 від 10.01.2022 судом встановлено, що відповідач сплатив земельний податок саме за земельну ділянку з кадастровим номером :06:046:0015 площею 0,4981 на суму 7063 грн 56 коп. за період з вересня 2019 року по грудень 2019 року (а. с. 76-77), інші платежі здійснювались стосовно земельної ділянки площею 0,4910 га без зазначення її кадастрового номеру (а. с. 69-75, 79-88).

Докази сплати відповідачем земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером :06:046:0015 площею 0,4981 за спірний період з 01.11.2018 по 31.08.2019 в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, заявлена позовна вимога є обґрунтованою, підтвердженою документально та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Водночас, у відзиві № 351 від 22.12.2021 на позовну заяву відповідачем викладено заяву про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою за листопад 2018 року.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Такий правовийвисновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, який судом враховується на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Спірний період, за який заявлено позовну вимогу про стягнення грошових коштів, визначено заявником саме 01.11.2018 - 31.08.2019.

Дата звернення прокурора до суду - 26.11.2021(згідно даті на конверті).

Отже прокурор звернувся з цим позовом з пропуском позовної давності за період з 01.11.2018 по 25.11.2018 (включно).

Оскільки позовні вимоги є обґрунтованими, суд застосовуючи позовну давність, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути 16 187 грн 31 коп. за період з 26.11.2018 по 31.08.2019, у задоволенні решти позову слід відмовити через пропуск позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України витрати по судовому збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданнявідповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, буд. 91, ідентифікаційний код 32740969) на користь Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 32, ідентифікаційний код 43748368) безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою в сумі 16 187 грн 31 коп.; наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, буд. 91, ідентифікаційний код 32740969) на користь Луганської обласної прокуратури (93408, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, буд. 27, ідентифікаційний код 02909921, р/р UA0000839 банк ДКСУ м. Київ) витрати на судовий збір у сумі 2 080 грн 83 коп.; наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України з урахуванням приписів пп. 17.5 п. 17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 28.01.2022.

Суддя Ірина ГОЛЕНКО