ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2022 р.

м. Київ

Справа № 911/2771/21

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Атон-ХХІ" (03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, оф. 19, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантайм" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Святошинська, буд. 9, )

та Фізичної особи-підприємця Кудінової Олени Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення грошових коштів за договором фінансового лізингу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява № 16/09/2021-03 від 16.09.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Атон-ХХІ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантайм" та Фізичної особи-підприємця Кудінової Олени Миколаївни про стягнення грошових коштів за договором фінансового лізингу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач, зокрема, зазначає, що відповідач-1 всупереч встановленого графіку сплати лізингових платежів за Договором лізингу прострочив сплату лізингових платежів і станом на день подання позовної заяви платежі на загальну суму 8168,00 грн досі не сплачені. Також у зв`язку з систематичним порушенням відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань за Договором лізингу в частині належності та своєчасності сплати лізингових платежів позивач має намір стягнути з відповідача-1 штрафні санкції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.09.2021 позовну заяву залишено без руху.

Позивачем на виконання ухвали суду подано заяву про усунення недоліків № 06/10/2021-01 від 06.10.2021.

Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при цьому, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Оскільки, ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020, відповідна справа є малозначною та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, ухвалою від 25.02.2021 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали; позивачу - відповіді на відзив до 15.11.2021; відповідачу - заперечень до 22.11.2021.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі у встановлений судом строк відзив на позов не подали, про причини неподання суд не повідомили.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом перевірено та встановлено, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд даної справи судом.

Вказаний факт підтверджується конвертами з ухвалами, що повернуті Господарському суду Київської області №№ 480, 769, 394 з відмітками поштового оператора про причини повернення «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою (не проживає)».

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Оскільки, судом надсилались ухвали суду на адреси відповідачів, що зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, усі вони розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідачі вважаються належним чином повідомлені про розгляд справи.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати дану справу за наявними документами, оскільки вважає, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Атон-ХХІ" (далі - , позивач, лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Вантайм" (далі - відповідач-1, лізингоодержувач) 19.08.2021 було укладено договір фінансового лізингу ФЛО №072 за яким лізингодавець зобов`язується набути у власність у товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер трейд логістік» (), Холодильний стіл ТМ3GN-G сер. № Т277360820, 2020 року випуску з основними параметрами згідно Додатку №4 (далі - Предмет лізингу), відповідно до встановленої лізингоодержувачем у Замовленні специфікації та передати Предмет лізингу в користування лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату (лізингові платежі) визначену в Додатку №2 до Договору.

Сторони пунктом 1.2 визначили Договір, як договір фінансового лізингу. Операція, що здійснюється за Договором, визначається Сторонами, як фінансовий лізинг у відповідності до п. п. 14.1.97 ст. 14 Податкового кодексу України.

Відносини, що виникають у зв`язку з виконанням Договору, регулюються положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг», Цивільного та Господарського кодексів України про найм (оренду), купівлю-продаж, а також з урахуванням положень Податкового кодексу України (п. 1.8 Договору).

Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили, що строк лізингу становить 36 (тридцять шість) місяців з дня підписання Акту приймання-передачі Предмету лізингу.

Сторони дійшли згоди, що місячний лізинговий платіж нараховується в розмірі, визначеному у Додатку №1 до Договору, про що оформляються акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) в частині відшкодування вартості майна та частині винагороди лізингодавцю. Акти складаються останнім днем кожного місяця протягом дії договору (п. 3.1 Договору).

Пунктом 3.2 Договору закріплено, що загальна сума лізингових платежів, термін оплати («дата платежів») та порядок сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцеві встановлюються договором та в «графіку сплати лізингових платежів» (далі - Графік), який є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 3.3 Договору лізингоодержувач зобов`язується здійснити на користь лізингодавця попередню оплату лізингових платежів (авансовий платіж) і термін та в сумі визначеній додатком 2 Договору.

Між тим, пунктом 3.5 сторони узгодили, що протягом дії Договору розмір лізингових платежів може змінюватися за згодою сторін за умов, наведених в підпункті 3.5.1.

Пунктом 10.2.1. Договору визначено, що в разі прострочення лізингоодержувачем строків оплати лізингових (в тому числі авансових) платежів (в тому числі сплата не в повному обсязі), Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф за кожен такий випадок у розмірі:

- 5% від вартості Предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 10 днів з дати, що визначена в Графіку сплати лізингових платежів;

- 10% від вартості Предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 20 днів з дати, що визначена в Графіку сплати лізингових платежів;

- 15% від вартості Предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 30 днів з дати, що визначена в Додатку 2 до цього Договору.

Пунктом 10.3 Договору сторони узгодили, що під «вартістю Предмету лізингу», визначеної пунктом 10.2 мається на увазі Вартість Предмета лізингу (з ПДВ), визначена в Графіку сплати лізингових платежів.

Зі сторони лізингодавця договір підписав Любарець А. Ю., зі сторони лізингоодержувача - Пінчук В. В.

Додатком № 1 Договору сторони визначили загальний розмір лізингових платежів, що включає в себе суму лізингових платежів в частині відшкодування вартості майна та винагороди лізингодавцю.

Згідно Графіку сплати лізингових платежів (додаток № 2 Договору) лізингоодержувач має сплатити лізингодавцю авансовий платіж на суму 13572,00 грн - 19.08.2020. Сторони узгодили, що наступні платежі мають бути проведені у наступні 36 місяців з 19.09.2020 по 19.08.2023 (щомісяця 19 числа) - 1021,00 грн кожен з подальших платежів. Ця сума включає, як вартість майна з ПДВ, так і винагороду лізингодавцю, розділену згідно детального графіку.

Сторонами укладено акт приймання передачі майна (обладнання) за Договором, у відповідності до якого лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав Холодильний стіл ТМЗGN-G, 2020 року випуску, з серійним номером Т277360820.

Позивач також додає до позовної заяви договір купівлі продажу № 22 від 19.08.2020 (далі - Договір № 22) за яким товариство з обмеженою відповідальністю «Вінер трейд логістік» продало товариству з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Атон-ХХІ" обладнання в тому числі Холодильний стіл ТМЗGN-G, 2020 року випуску, з серійним номером Т277360820, що підтверджується переліком обладнання переданого позивачу (додаток № 1 до цього Договору).

Також позивач звертає увагу суду на укладений між ним та відповідачем-2 договір поруки №20/08/2020-01 від 20.08.2020, згідно пункту 1.1. якого поручитель (відповідач-2) зобов`язується перед лізингодавцем відповідати за виконання лізингоодержувачем, своїх зобов`язань у повному обсязі, що витікають в тому числі з Договору лізингу ФЛО №072.

Пунктом 1.2. Договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед Кредитором (лізингодавцем) в тому ж обсязі, що і боржник (лізингоодержувач), зокрема, за сплату лізингових платежів (у тому числі пені, штрафів, якщо такі будуть мати місце), а також інших фінансових зобов`язань боржника що виникають (можуть виникнути) на підставі Договорів лізингу.

Пунктом 1.3. Договору поруки товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Атон-ХХІ" та Фізична особа-підприємець Кудінова Олена Миколаївна узгодили, що відповідальність поручителя та боржника перед кредитором (лізингодавцем) є солідарною.

У відповідності до пункту 5.3 Договору поруки він набирає чинності з дати підписання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за цим Договором або до припинення цього договору з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

У матеріалах справи наявні наступні платіжні доручення про оплату згідно договору фінансового лізингу № ФЛО 072 від 19.08.2020 (містять відмітку у частині призначення платежу з посиланням на договір):

- № 14 від 01.10.2020 на суму 1021,00 грн;

- № 68 від 09.11.2020 на суму 1021,00 грн;

- № 148 від 15.02.2021 на суму 1021,00 грн;

- 250 від 07.07.2021 на суму 1021,00 грн

Окрім того, до заяви про усунення недоліків позовної заяви представник позивача надав фільтровану банківську виписку АТ КБ «Приватбанк» за період з 19.01.2021 (момент виникнення заборгованості) по 17.09.2021 року стосовно надходжень на рахунок позивача коштів від відповідача-1, що містить детальний перелік грошових надходжень від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантайм" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Атон-ХХІ", у тому числі за договором № ФЛО 072 від 19.08.2020.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу правовідносини за якими регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України.

Договір фінансового лізингу є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст.ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст. 175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Згідно положень ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

При цьому, регулювання відносин, що виникають у зв`язку із передачею майна у фінансовий лізинг, окрім загальних норм здійснюється і спеціальними нормами, які регулюють відносини лізингу.

За змістом положень ч. 7 ст. 292 Господарського кодексу України, правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до Господарського кодексу України та інших законів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», в редакції чинній на момент укладення Договору, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу; за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно частини 1 статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 вказаної норми до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з врахуванням особливостей, встановлених законом; до відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», в редакції чинній на момент укладення Договору, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. В силу пункту 3 частини 2 статті 11 Закону, одним із обов`язків лізингоодержувача є своєчасна сплата лізингових платежів.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Також Договір містить посилання на пп. 14.1.97 статті 14 Податкового кодексу України за яким фінансовим лізингом (орендою) є господарська операція, що здійснюється фізичною або юридичною особою і передбачає передачу орендарю майна, яке є основним засобом згідно з цим Кодексом і придбане або виготовлене орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов`язаних з правом користування та володіння об`єктом лізингу.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За приписами частини 1 статті 559 цього Кодексу порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

У відповідності до частини 4 цієї ж статті Кодексу порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Положеннями статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд констатує, що укладений між сторонами договір є діючим, об`єкт лізингу станом на 27.01.2021 року перебував у користуванні відповідача 1, що підтверджується актом огляду предмету лізингу. Умови зазначеного договору з додатками підлягають до застосування до спірних правовідносин.

Разом з тим порука за договором №20/08/2020-01 від 20.08.2020 не припинена, оскільки вона у розумінні статті 559 ЦК України припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за договором фінансового лізингу. Станом на момент звернення позивача до суду договір фінансового лізингу не виконано; судових рішень щодо припинення договорів немає, отже є підстави вважати, що договір поруки є діючим, умови якого підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що також врегульовано пунктом 5.3 договору поруки укладеного між позивачем та відповідачем-2. Також суд доходить до висновку, що позивач звернувся з позовом до Фізичної особи-підприємця Кудінової Олени Миколаївни, як поручителя, в межах строків визначених статтею 559 Цивільного кодексу України.

Згідно наявних у матеріалах справи платіжних доручень та банківських виписок відповідачем за Договором були проведені наступні платежі: 01.10.2020 - 1021,00 грн, 09.11.2020 - 1021,00 грн, 15.02.2021 - 1021,00 грн, 07.07.2021 - 1021,00 грн.

У відповідності до графіку проведення лізингових платежів Товариство з обмеженою відповідальністю "Вантайм" має проводити щомісячні платежі на суму 1021,00 до моменту повної сплати суми всіх платежів на загальну суму 50328,00 грн.

Вбачається, що за період заявлений позивачем до стягнення відповідачем-1, окрім авансового платежу, здійснено чотири платежі на загальну суму 4084,00 грн. В той час, як станом на момент подання позову (16.09.2021) у відповідності до графіку укладеного між сторонами товариством з обмеженою відповідальністю "Вантайм" мало б бути здійснено сплату лізингових платежів у розмірі на суму 12252,00 грн.

Відтак, з огляду на дану обставину відповідач-1 у розумінні статті 530 Цивільного кодексу України порушив грошове зобов`язання встановлене договором. Отже, у зв`язку з простроченням лізингових платежів позивачем підставно заявлено до стягнення 8168,00 грн, і згідно до здійснених судом розрахунків, суд стягує з відповідачів 8168,00 грн боргу за несплату лізингових платежів.

Стосовно нарахування штрафу та пені.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За умовами Договору сторонами визначений такий розмір штрафних санкцій за кожне прострочення: 5% від вартості Предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 10 днів з дати, що визначена в Графіку сплати лізингових платежів; 10% від вартості Предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 20 днів з дати, що визначена в Графіку сплати лізингових платежів;15% від вартості Предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 30 днів з дати, що визначена в Додатку 2 до цього Договору (пункт 10.2.1)

Позивач наводить власний розрахунок термінів прострочення лізингових платежів згідно якого за першим періодом оплати було прострочено 12 днів з дати визначеній у графіку; за другим періодом - 119 днів, а за четвертим - 200 днів. В той час оплату проведену 09.11.2020 позивач зарахував, як таку що здійснена без прострочення за визначеним у Графіку третім періодом платежу.

Оскільки, за наступними періодами, до моменту подання позову, повністю відсутня оплата позивач також нараховує штрафні санкції за прострочення інших визначених графіком платежів. Розмір штрафних санкцій заявлений позивачем до стягнення становить 5 % від вартості предмету лізингу за першим простроченим періодом здійснення лізингових платежів, 15 % від вартості предмету лізингу з другого по одинадцятий періоди (не враховуючи вчасне проведення оплати здійснена за третім періодом) та 10 % від вартості предмету лізингу - за дванадцятий період здійснення лізингових платежів.

Судом перевірено розрахунок позивача, та встановлено що він є арифметично вірним, а відтак, розмір штрафних санкцій за прострочення сплати лізингових платежів визначених у Графіку за заявлений до стягнення період становить 50544,00 грн.

Щодо витрат на правову допомогу, судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частинами 4, 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Між тим, частинами 4, 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем додано до позову договір про надання правової допомоги № 26/08/2021-03 від 26.08.2021. Договір укладено між Адвокатським об`єднанням «Конфер Лекс» (повірений) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Атон-ХХІ" (клієнт). За умовами вказаного договору клієнт доручає, а повірений бере на себе зобов`язання забезпечувати реалізацію прав та обов`язків клієнта шляхом підготовки та подання (з правом підпису) до Господарського суду Київської області позовної заяви щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Вантайм» та ФОП Кудінової О.М. на користь клієнта за Договором фінансового лізингу від 19.08.2020 ФЛО № 072 (штраф та лізингові платежі по вересень 2021 року включно).

Позивач також надає до суду рахунок № 26/08/2021/03 від 26.08.2021 на оплату за договором про надання правової допомоги № 26/08/2021-03 від 26.08.2021 та платіжне доручення про сплату в розмірі 5000,00 грн за цим же договором. В матеріалах справи також міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю гр. Любарець А. Ю. та ордер, серія КС № 905982 від 10.09.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, судові витрати у розмірі 2270,00 грн (судовий збір) та 5000,00 грн витрат на правову допомогу покладаються судом на відповідачів.

З огляду на солідарний обов`язок відповідачів перед позивачем, суд солідарно стягує з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантайм" та Фізичної особи-підприємця Кудінової Олени Миколаївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Атон-ХХІ" 8168,00 грн заборгованості, 50544,00 грн штрафних санкцій, 2270,00 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантайм" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Святошинська, буд. 9, ) та Фізичної особи-підприємця Кудінової Олени Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Атон-ХХІ" (03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, оф. 19, ) 8168,00 грн заборгованості, 50544,00 грн штрафних санкцій, 2270,00 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.01.2022.

Суддя А.Ф. Черногуз