ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2022 р. Справа №926/3701/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Кордюк Г.Т.

Матущак О.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Житлово-будівельного кооперативу №63 б/н від 28.11.2021 (вх. № 01-05/4028/21 від 02.12.2021)

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 12.11.2021 (повний текст ухвали складено та підписано 18.11.2021, суддя Проскурняк О.Г.) про відмову в забезпеченні позову

у справі №926/3701/21

за позовом: Житлово - будівельного кооперативу № 63, м. Чернівці

до відповідача 1: Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до відповідача 2: Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до відповідача 3: Фізичної особи-підприємця Ключука Сергія Михайловича, м. Чернівці

до відповідача 4: Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради, м. Чернівці

про визнання незаконними та скасування рішень про зміну цільового призначення та містобудівних умов та обмежень.

за участю представників:

від позивача Єфтемій Р.Ф.

від відповідача Гінінгер А.З.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і ухвали суду першої інстанції:

Житлово - будівельний кооператив № 63 звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача 1 Чернівецької міської ради; відповідача 2 Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради; відповідача 3 Фізичної особи-підприємця Ключука Сергія Михайловича; відповідача 4 Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради провизнання незаконними та скасування рішень про зміну цільового призначення та містобудівних умов та обмежень.

27.10.2022 позивач звернувся до суду із письмовою заявою про забезпечення позову та доповненнями до вказаної заяви. Так, згідно вказаних заяв, позивач просить суд вжити заходів до забезпечення позову по даній справі, заборонивши відповідачу-3 Фізичній особі-підприємцю Ключуку Сергію Михайловичу та/або іншим особам здійснювати підготовчі та/або будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :09:001:0093, площею 0,0800га, за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 214 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 12.11.2021 в задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу № 63 про забезпечення позову - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що негативні наслідки від вжиття заходів до забезпечення позову, у вигляді заборони відповідачу-3 та/або іншим особам здійснювати підготовчі та/або будівельні роботи, тобто призупинення спорудження нульового циклу, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі не є співрозмірними із наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погоджуючись із постановленою ухвалою суду першої інстанції, Житлово-будівельний кооператив № 63 оскаржив таку в апеляційному порядку.

При цьому зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначив, що здійснюються підготовчі та будівельні роботи на орендованій земельній ділянці на підставі дозвільних документів, які, на переконання апелянта, видані з порушенням закону та є предметом оскарження по даній справі. Крім того, заявник вказує, що в разі продовження будівельних робіт та реалізацію проекту будівництва на вказаній земельній ділянці розташовуватиметься 10-ти поверховий житловий будинок з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, паркінгом, збудований з порушенням законодавства, а відтак відновити попередній стан земельної ділянки буде неможливим, а отже відсутнім буде ефективний спосіб захисту прав позивача.

Апелянт вказує, що будівельні роботи відбуваються в безпосередній близькості до житлового будинку, що перебуває на балансі ЖБК №63,а тому може призвести до пошкодження будинку позивача, знищення майна та людських жертв.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача 3 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення господарського суду залишити без задоволення, а апеляційну скаргу без змін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, заяву про забезпечення позову задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти скасування ухвали суду першої інстанції.

Представники інших сторін в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що ухвалу господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У рішенні Конституційного Суду України по справі № 4-рп/2011 від 31 травня 2011 року вказано, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Вказаний інститут спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, законів України Про Вищу раду юстиції, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо недопущення зловживань правом на оскарження від 16 червня 2011 року N 5-рп/2011 зазначено, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише позивача, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв домірності (пропорційності).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових/немайнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За змістом частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Так, апелянт у своїй заяві про забезпечення позову та апеляційній скарзі посилається на порушення прав членів Житлово - будівельного кооперативу № 63 на їх належне проживання у своїх квартирах та загрозу знищення їх майна. Дане твердження аргументується тим, що виконання будівельних робіт по будівництву багатоквартирного будинку відповідачем загрожує обвалом сусідніх будинків, в тому числі будинку позивача, який, згідно посилання позивача, перебуває в аварійному стані, згідно пункту 6 рішення Чернівецької міської ради від 02 вересня 2016 року №384.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник та наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 911/3871/17.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З огляду на позовні вимоги, застосовуватиметься та досліджуватиметься така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.11.2018 у справі № 915/508/18.

Підставами забезпечення позову є наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі; наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття цих заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на можливість в майбутньому чи припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 листопада 2018 року у справі №924/478/18 та у правовому висновку Великої палати ВС, який наданий у постанові від 15 серпня 2018 року у справі № 922/4587/13.

Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2020 у справі №921/40/20.

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд зобов`язаний встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 911/3871/17.

Заявник просить суд заборонити ОСОБА_1 та іншим особам проводити підготовчі та будівельні роботи, дозвіл на виконання яких надано виконавчим комітетом Чернівецької міської ради та який не є предметом оскарження в межах господарської справи № 926/3701/21, у зв`язку із відкликанням позивачем заяви про збільшення позовних вимог, а тому суд вважає що заява про забезпечення позову не є співмірною із заявленими позовними вимогами.

Слід зазначити, що заява про забезпечення позову із аналогічними вимогами вже була предметом розгляду суду у вказаній справі.

В той же час, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, 17 жовтня 2019 року набув чинності Закон України від 20 вересня 2019 № 132-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 ГПК з Достатність доказів на нову Вірогідність доказів та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування вірогідності доказів.

Стандарт доказування вірогідності доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Так, заявником не надано ні до заяви про забезпечення позову, ні до апеляційної скарги належного обґрунтування того, яким чином заборона проведення підготовчих та/або будівельних робіт на земельній ділянці призведе до забезпечення фактичного виконання судового рішення про скасування містобудівних умов та обмежень та скасування рішення Чернівецької міської ради, яким затверджено проект землеустрою зі зміни цільового призначення та надано відповідачу 3 земельну ділянку в оренду для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Крім того, позивачем не надано до суду доказів вчинення відповідачем та/або іншими особами дій, що в подальшому можуть призвести до неможливості виконання рішення господарського суду по справі № 926/3701/21 за результатами розгляду заявлених ЖБК № 63 позовних вимог.

В той же час, до матеріалів справи надано Акт огляду об`єкта Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, а також паркінгом на вул. Головній, 214 в м. Чернівці від 08 листопада 2021 року.

Згідно змісту вказаного акту, підписаного сертифікованим інженером технічного нагляду, встановлено, що призупинення будівництва нульового циклу в осінньо-зимовий період може мати руйнівні наслідки для навколишньої інфраструктури.

Крім того, надмірне водонасичення ґрунту, на переконання інженера, може зруйнувати тимчасові кріплення укосів котловану, що призведе до зсувів, які, в свою чергу, можуть зруйнувати дорожне покриття, пошкодити міські інженерні мережі каналізації та водопостачання.

Відтак, інженер-проектувальник, що несе відповідальність за якість і довговічність спірного об`єкта будівництва, вказує на те, що призупинення спорудження нульового циклу матиме негативні наслідки для навколишньої інфраструктури, дорожнього покриття та міських інженерних мереж каналізації та водопостачання.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що негативні наслідки від вжиття заходів до забезпечення позову, у вигляді заборони відповідачу-3 та/або іншим особам здійснювати підготовчі та/або будівельні роботи, тобто призупинення спорудження нульового циклу, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, не є співрозмірними із наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу №63 б/н від 28.11.2021 (вх. № 01-05/4028/21 від 02.12.2021) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.11.2021 у справі № 926/3701/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.01.2022

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Матущак О.І.