ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 січня 2022 року Справа № 903/1030/21

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/1030/21 за позовом Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до фізичної особи-підприємця Чимрук Наталії Степанівни про стягнення 1213,89 грн.,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2021 АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" надіслало до суду позов до ФОП Чимрук Н.С. про стягнення 1213,89 грн.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору поставки від 24.12.2020 №Л/НХ-20637/НЮ.

Позивач в позовній заяві просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ухвалу суду отримав 27.12.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №340.

Строк для подання відзиву - до 11.01.2022 включно.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2020 згідно рішення тендерного комітету від 04.12.2020 року (протокол № 8), акціонерне товариство ''Українська залізниця" (далі за текстом Покупець), в особі заступника начальника підрозділу "Служба організації та проведення закупівель" регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" Янчева Г.П., діючого на підставі довіреності від 01.07.2020 року посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1110, та заступника начальника підрозділу "Служба організації та проведення закупівель" регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" Спільник А.В., діючої на підставі довіреності від 01.07.2020 року посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1110 з однієї сторони, та Фізична-особа підприємець Чимрук Наталія Степанівна (індивідуальний код НОМЕР_1 ), яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 72 від 15.11.2020р., з іншої сторони, в подальшому Сторони, уклали Договір поставки №20637/НЮ (8-13).

Згідно п.п.1.1 -1.3 договору, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в Специфікації №1 (Додаток №1 до даного договору), а Покупець - прийняти товар і оплатити його вартість. Найменування товару: Шафи, тумби Код ДК 021:2015 - 39130000-2 (Офісні меблі)., номенклатура товару, код УКТЗЕД, виробник товару, країна походження товару визначаються в Специфікації №1 (Додаток №1 до даного договору). Кількість товару: визначається в Специфікації №1.

Ціна за одиницю товару визначається в Специфікації №1 в національній валюті України. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації №1. Сума цього Договору на момент його підписання становить: 242778,00 грн. без ПДВ. Сума цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін (п.п.3.1-3.3 договору).

Відповідно до п.5.1., договору, доставка товару Покупцеві за цим Договором здійснюється за рахунок постачальника, автомобільним/залізничним транспортом, або поштою або кур`єрською службою. Моментом доставки товару є дата фактичного прибуття товару за адресою, зазначеною в Договорі, що підтверджується товаросупроводжувальними документами.

Згідно п.5.4. договору, доставка товару проводиться партіями протягом не більше 15 днів з моменту подання заявки Покупця, згідно п. 5.4.4. даного Договору, яка вважається дозволом на доставку товару та є підтвердженням готовності Покупця до приймання товару.

Зі сторони Покупця заявку підписують з урахуванням вимог Статуту Покупця щонайменше дві такі уповноважені особи: директор виконавчий регіональної філії «Львівська залізниця» (особа, що виконує його обов`язки), перший заступник директора виконавчого регіональної філії «Львівська залізниця» (особа, що виконує його обов`язки), заступник директора виконавчого регіональної філії «Львівська залізниця» (особа, що виконує його обов`язки), головний інженер регіональної філії «Львівська залізниця» (особа, що виконує його обов`язки), (п.5.4.2 договору).

У відповідності до п.5.4.4. договору, заявка Покупця з накладеними двома кваліфікованими електронними підписами уповноважених осіб, визначених в п. 5.4.2. цього Договору, направляється з електронної адреси Покупця на електронну адресу Постачальника .

Датою подання заявки відповідно до п. 5.4. вважається дата відправлення її на електронну адресу Постачальника.

Відповідно до п. 6.3.1 Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.

Пунктом 7.2. договору, сторони узгодили, що за порушення строку поставки товару за даним Договором, з урахуванням фактичної дати доставки товару, передбаченої п. 5.1. цього договору, Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення поставки товару понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021 року, а в частині розрахунків і гарантійних зобов`язань - до повного його виконання. Заявка на поставку товару у 2021 році подається Замовником тільки за наявності у Замовника в планах на 2021 рік витрат на товар (п.п.10.1-10.2 договору).

Як слідує з матеріалів справи, 11.06.2021 о 13:41 год. на електронну адресу Постачальника направлена заявка на поставку № НЗІ/НЗТ-40/272 від 10.06.2021 на суму 242778,00 грн. (а.с.16).

Відповідно до п.5.2 Договору, поставка товару здійснюється протягом 15 днів, - згідно заявки від 10.06.2021 за № НЗІ/НЗТ-40/268, яка направлена на електронну адресу відповідача 11.06.2021 - строк поставки до 26.06.2021 включно.

Таким чином, Постачальник не виконав зобов`язання перед Покупцем та не поставив товар Покупцеві товар своєчасно, зазначений в Специфікації № 1 (Додаток 1 до даного Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, постачальник поставив покупцю товар на суму 242778,00 грн. - 02.07.2021, що підтверджується актом приймання-передачі (а.с.17).

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У відповідності до частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з приписами ст. 216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Невиконання відповідачем умов договору, стало підставою для здійснення позивачем нарахувань відповідачу сум інфляційних втрат та процентів річних, подальше звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Як вже зазначалось, згідно п. 5.4 договору, сторони погодили, зокрема, строк доставки товару - протягом не більше 15 днів з моменту подання заявки.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Оскільки заяву надіслано позивачем 11.06.2021, то строк для поставки товару до 26.06.2021 включно. Однак товар поставлено 02.07.2021.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що 27.06.2021 - 28.06.2021 - вихідні дені (неділя та понеділок -День Конституції України), відтак з 29.06.2021 відповідач вважається таким, що порушив строк поставки товару, а у позивача виникло право нараховувати пеню.

Згідно з представленими господарському суду розрахунком (а.с.4) до позовної заяви позивачем відповідно до п.7.2. договору нараховано відповідачу 1213,89 грн. пеню.

Суд перевіривши методику та правильність розрахунків позивача щодо нарахування пені, враховуючи умови договору, погоджується з ними частково.

Вважає, що останні підставні та підлягають до часткового задоволення в сумі 991,11 грн. пені за період з 29.06.2021 по 02.07.2021, в іншій частині стягнення пені в розмірі 242,78 грн. слід відмовити, оскільки останні безпідставно нараховані.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 971,11 грн. В решті позову слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених вимог в сумі 1816,00 грн. (971,11 грн. х 2270,00 грн. / 1213,89 грн.) відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Чимрук Наталії Степанівни»( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (вул.Єжи Гедройця,5, м.Київ, 03680, ) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул.Гоголя,1, м.Львів, 79007, код ЄДРПОУ ВП 40081195) 971,11 грн. (дев`ятсот сімдесят одна гривня одинадцять копійок) пені, а також 1816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень) витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар