ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2836/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Поліщук Л.В.

при секретарі судового засідання Земляк А.В.

за участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 - ОСОБА_12,

від СТ «Право на відпочинок» - не з`явився,

від ОСОБА_2 - ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.04.2021, ухвалене суддею Степановою Л.В., м. Одеса, повний текст складено 30.04.2021

у справі № 916/2836/20

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів:

1. Споживчого товариства "Право на відпочинок";

2. ОСОБА_2

про визнання недійсними рішень загальних зборів та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Споживчого товариства «Право на відпочинок» (далі СТ «Право на відпочинок») та ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), в якому просив суд:

- визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ) на посаду голови правління СТ «Право на відпочинок» (питання № 4 протоколу № 3 від 03.09.2001);

- визнати недійсною довіреність №1 від 01.07.2005, видану СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ) та підписану ОСОБА_3 ;

- визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 11 від 25.03.2009, в частині прийому в члени СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5 ) (питання № 3 протоколу № 11 від 25.03.2009);

- визнати недійсним рішення правління СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3/17 від 24.08.2017, в частині доручення голові правління СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_3 подати документи для проведення державної реєстрації внесення змін до відомостей про СТ «Право на відпочинок» (питання № 3 протоколу № 3/17 від 24.08.2017);

- визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3/17 від 29.10.2017, в частині продажу дачного будинку по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі СТ «Право на відпочинок»;

- визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 4/17 від 05.11.2017, в частині продажу дачного будинку по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі СТ «Право на відпочинок» та вповноваження керівника СТ «Право на відпочинок» підписати від імені СТ «Право на відпочинок» договір купівлі-продажу;

- визнати недійсним рішення правління СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом №5/17 від 21.11.2017;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу дачі АДРЕСА_1 та складається в цілому з одного дачного будинку літ. "Ж", загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 12,2 кв.м. та надвірних господарських будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,0747га, яка знаходиться у фактичному користуванні, кадастровий номер :50:004:0271, що був укладений 08.11.2017 між СТ «Право на відпочинок» в особі виконавчого директора ОСОБА_6 (далі ОСОБА_6 ) та ОСОБА_2 та застосувати наслідки його недійсності.

Позов мотивований порушенням корпоративних прав позивача.

Зокрема, позивач зазначив, що рішенням загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформленим протоколом № 3 від 30.09.2001, ОСОБА_3 було обрано головою правління СТ «Право на відпочинок», проте вона не була членом СТ «Право на відпочинок» та не могла бути обрана на зазначену посаду.

Крім того, позивача, як члена СТ «Право на відпочинок», не було належним чином повідомлено про проведення загальних зборів 30.09.2001, 25.03.2009, 29.10.2017 та 05.11.2017, у зв`язку з чим він не був присутнім на загальних зборах 30.09.2001, 25.03.2009, а також не мав можливості належним чином підготуватись до обговорення порядку денного загальних зборів 29.10.2017 та 05.11.2017.

Вимоги визнати недійною довіреність № 1 від 01.07.2005 та визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 11 від 25.03.2009, в частині прийому в члени СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_5 , є похідними від вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 головою правління СТ «Право на відпочинок».

Оскільки ОСОБА_3 не мала права за законом та статутом СТ «Право на відпочинок» обіймати посаду голови правління, відповідно, вона не могла підписувати і подавати будь-які документи державним реєстраторам для внесення змін до відомостей про СТ «Право на відпочинок», а тому позовна вимога визнати недійсним рішення правління СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3/17 від 24.08.2017, в частині доручення голові правління СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_3 подати документи для проведення державної реєстрації внесення змін до відомостей про СТ «Право на відпочинок» (питання № 3 протоколу № 3/17 від 24.08.2017) також є похідною від вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 головою правління СТ «Право на відпочинок».

Позивач також зазначив, що під час проведення загальних зборів СТ «Право на відпочинок» 29.10.2017 та 05.11.2017 були допущені порушення положень п. 9.9 Статуту СТ «Право на відпочинок», відповідно до якого рішення приймаються на загальних зборах простою більшістю голосів членів (уповноважених) товариства, присутніх на його загальних зборах.

Позивач мав бажання придбати у власність дачний будинок, проте неповідомлення його належним чином про проведення загальних зборів 29.10.2017 та 05.11.2017 стало причиною того, що його позбавили цього права, а СТ «Право на відпочинок» фактично було позбавлене можливості отримати від продажу дачного будинку грошову суму, що перевищує ту, за яку в подальшому було здійснено його продаж.

Договір купівлі-продажу дачі від 08.11.2017 та договір про внесення змін до нього від 22.11.2017 були підписані не уповноваженою на те собою, яка не мала відповідно до п. 2 ст. 203 ЦК України необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.10.2020 за вищевказаною позовною заявою відкрито провадження у справі № 916/2836/20.

21.12.2020 від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив про її безпідставність та необґрунтованість.

Зокрема, що позивач був присутнім на зборах 30.09.2001, був доповідачем по 5-ому питанню порядку денного та проголосував «за» обрання ОСОБА_7 головою правління СТ «Право на відпочинок». Крім того, на зборах, які відбулись 31.01.2016, позивач проголосував за делегування ОСОБА_7 повноважень на підписання нової редакції Статуту СТ «Право на відпочинок» та на реєстрацію відповідних змін.

Крім того, протягом останніх 17 років діяльності СТ «Право на відпочинок», позивач постійно приймав участь у обранні ОСОБА_7 головою правління СТ «Право на відпочинок» та у делегуванні їй функцій управління товариством, у затвердженні змін до статутних документів. Позивач знав про прийняті рішення та усвідомлював про можливі порушення його прав раніше, ніж у 2018 році.

Проведені 29.10.2017 та 05.11.2017 загальні збори членів СТ «Право на відпочинок» та прийняті на них рішення є абсолютно легітимними.

Також відповідач зазначив, що представник позивача приймав участь у загальних зборах, які відбулись 29.10.2017 та 05.11.2017. ОСОБА_1 16.10.2017 отримав повідомлення про проведення загальних зборів 29.10.2017 та 05.11.2017 членів СТ «Право на відпочинок», що підтверджується відповідною кур`єрською декларацією № 21694 від 13.10.2017, виданою ТОВ Спецкур`єр». Крім того, із заяв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 24.01.2018 вбачається, що позивач повідомлявся про проведення даних зборів у телефонному режимі.

При укладенні договору купівлі-продажу були відсутні будь-які порушення норм чинного законодавства України, що виключають будь-які підстави для визнання його недійсним.

13.01.2021 від ОСОБА_2 надійшла заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 : визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ) на посаду голови правління СТ «Право на відпочинок» (питання № 4 протоколу № 3 від 03.09.2001); визнати недійсною довіреність №1 від 01.07.2005, видану СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_4 та підписану ОСОБА_3 ; визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 11 від 25.03.2009, в частині прийому в члени СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_5 (питання № 3 протоколу № 11 від 25.03.2009); визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3/17 від 24.08.2017, в частині доручення голові правління СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_3 подати документи для проведення державної реєстрації внесення змін до відомостей про СТ «Право на відпочинок» (питання № 3 протоколу № 3/17 від 24.08.2017).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.04.2021 у справі № 916/2836/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд дійшов наступних висновків.

Щодо позовної вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління СТ «Право на відпочинок», суд зазначив, що на даних зборах був присутній позивач ОСОБА_1 , який, зокрема, був доповідачем по 5-му питанню порядку денного та проголосував «за» обрання ОСОБА_3 головою правління СТ «Право на відпочинок».

Суд не прийняв до уваги твердження позивача, що він не був присутній на цих зборах, оскільки в матеріалах даної справи відсутні жодні докази, які б спростовували інформацію, що міститься у протоколі № 3 від 30.09.2001, а саме присутність ОСОБА_1 на цих зборах.

Також суд не прийняв до уваги посилання позивача на ч. 5 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» (про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення), оскільки загальні збори були проведені 30.09.2001, а перша редакція вказаного Закону була прийнята 10.07.2003. На час проведення загальних зборів 30.09.2001 діяв Закон України «Про споживчу кооперацію», яким не передбачено повідомлення членів кооперативу про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів. Не було передбаченого цього і Статутом СТ "Право на відпочинок" (в редакції, що діяла станом на 30.09.2001).

Крім того, суд зазначив, що в матеріалах реєстраційної справи міститься протокол № 8 загальних зборів членів СТ "Право на відпочинок" від 31.01.2016, на якому позивач був обраний головою зборів, на яких вирішувались питання щодо затвердження діючої редакції Статуту СТ «Право на відпочинок» від 2016 року та щодо делегування повноважень на підписання цієї редакції Статуту та реєстрацію відповідних змін ОСОБА_3 «За» проголосували всі члени одноголосно, а ОСОБА_1 , як голова цих зборів, підписав протокол № 8 від 31.01.2016.

Суд не прийняв до уваги доводи позивача про те, що він не підписував протокол № 8 від 31.01.2016, оскільки даний протокол у судовому порядку не оскаржувався та в матеріалах справи відсутні висновки експертизи щодо підпису ОСОБА_1 на протоколі № 8 від 31.01.2016.

Також суд зазначив, що позивач не довів, що рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом №3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління СТ «Право на відпочинок» було прийняте з порушенням вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів. В матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують: хто був членом на момент проведення загальних зборів 30.09.2001. Позивач не звертався до СТ «Право на відпочинок» із запитом або до суду з клопотанням про витребування у СТ «Право на відпочинок» цієї інформації.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління СТ «Право на відпочинок» необґрунтована, не підтверджена належними доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд виходив з того, що позивач визначив їх, як похідні від вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління СТ «Право на відпочинок», а тому дійшов висновку, що вони також не підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Позивач та його представники намагались витребувати у СТ «Право на відпочинок» копії документів, які стосувались проведення загальних зборів 30.09.2001, однак відповідач не надав жодної інформації з цього приводу.

Відсутність у Законі України «Про споживчу кооперацію» та у Статуті СТ «Право на відпочинок» положень щодо обов`язкового повідомлення членів кооперативу про дату, час та місце проведення зборів та про їх порядок денний (станом на 30.09.2001), не є підставою стверджувати про відсутність порушень прав позивача, якого не повідомляли про час та день проведення зборів, як наслідок, можливості взяти участь у проведенні зборів.

Суд не надав оцінки доводам позивача про те, що до 08.08.2005 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців взагалі не було відомостей про те, що керівником (головою правління) СТ «Право на відпочинок» є саме ОСОБА_3 , а також про порушення відповідачем 08.08.2005 порядку надання реєстратору Реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу СТ «Право на відпочинок» (відсутність повноважень у довіреної особи).

Суд не надав оцінки доводам позивача про те, що він не був повідомлений про дату, час та місце, а також про порядок денний загальних зборів , які відбулись 25.03.2009 (протокол №11). При цьому, станом на дату проведення вказаних зборів, діяли положення Закону України «Про кооперацію».

Також суд не звернув увагу, що позивач не був повідомлений про дату, час та місце, а також про порядок денний загальних зборів, які відбулись 05.11.2017, внаслідок чого позивач був позбавлений включити додаткове питання до порядку денного вже під час їх проведення.

Майно СТ «Право на відпочинок» належить його членам на праві спільної власності. В порушення інтересів членів СТ «Право на відпочинок», дача була продана іншій особі (яка не є членом товариства) за ціною, набагато меншою за ту, що пропонував представник позивача на загальних зборах 05.11.2017, що свідчить про те, що правочин щодо відчуження цього майна був вчинений на шкоду інтересам членів товариства та має бути визнаний в такому випадку недійним.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2021 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Мишкіної М.А., суддів Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі № 916/2836/20 ОСОБА_1 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 22.04.2021 у справі № 916/2836/20, за апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 23.07.2021 для подання відзиву, будь-яких заяв чи клопотань, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 27.07.2021 о 14:00 год., зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 22.04.2021 у справі № 916/2836/20.

23.07.2021 від СТ «Право на відпочинок» надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України та п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, мотивуючи тим, що позивач вже неодноразово звертався до господарського суду з аналогічними позовними вимогами до тих самих відповідачів та з тих самих підстав. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.12.2018 у справі № 916/1357/18, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2019, провадження у справі було закрито. Крім того, ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.05.2020 у справі № 916/1166/20 ОСОБА_1 було вкотре відмовлено у відкритті провадження за аналогічними позовними вимогами та підставами.

23.07.2021 від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість.

В судовому засіданні 27.07.2021 оголошено перерву до 20.09.2021 о 10:30 год., про що постановлено протокольну ухвалу.

16.09.2021 від представника СТ «Право на відпочинок» надійшла заява про відвід головуючого судді Мишкіної М.А. та судді Аленіна О.Ю. в апеляційному провадженні у даній справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 заяву представника СТ «Право на відпочинок» задоволено, відведено головуючого суддю Мишкіну М.А. та суддю Аленіна О.Ю. від розгляду даної справи, справу № 916/2836/20 передано для визначення складу суду у порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021 для розгляду справи № 916/2836/20 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Будішевської Л.О., суддів Таран С.В., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 справу № 916/2836/20 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Будішевської Л.О., суддів Таран С.В., Лавриненко Л.В., призначено її розгляд на 21.10.2021 о 14:30 год.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-учасника колегії Таран С.В., судове засідання, призначене на 21.10.2021, не відбулось, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 вирішено розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 22.04.2021 у справі № 916/2836/20 поза межами строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України, у розумний строк, призначено її розгляд на 06.12.2021 о 12:30 год.

В судове засідання 06.12.2021 з`явились представники учасників справи.

В судовому засіданні 06.12.2021 колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання СТ «Право на відпочинок» від 23.07.2021 про закриття апеляційного провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України та п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, про що постановлено протокольну ухвалу.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, колегія суддів виходила з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Колегією суддів встановлено, що у липні 2018 року ОСОБА_1 звертався до Господарського суду Одеської області з позовом до СТ «Право на відпочинок» та ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати недійсною довіреність від 01.07.2005 № 1, видану СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_4 та підписану ОСОБА_3 ; визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 30.09.2001 № 3; визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 25.03.2009 № 11; визнати недійсним рішення загальних зборів членів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 29.10.2017 року № 3/17; визнати недійсним рішення загальних зборів членів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 05.11.2017 № 4/17; визнати недійсним рішення правління СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 24.08.2017 № 3/17; визнати недійсним рішення правління СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом від 21.11.2017 № 5/17; визнати недійсним договір купівлі-продажу дачі АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одного дачного будинку літ. «Ж», загальною площею 58,2 кв. м., житловою площею 12,2 та надвірних господарських будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці, площею 0,0747 га, яка знаходиться у фактичному користуванні кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0271, що був укладений 08.11.2017 між СТ «Право на відпочинок» в особі виконавчого директора ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , та застосувати наслідки його недійсності (справа № 916/1357/18).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.12.2018, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2019, провадження у справі № 916/1357/18 за позовом ОСОБА_1 до СТ «Право на відпочинок» та ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень загальних зборів членів СТ «Право на відпочинок», довіреності та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України (спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства).

Суди дійшли висновку, що спір у даній справі не є корпоративним, не є спором, що виник з господарських правовідносин та не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а виник з цивільних правовідносин між фізичною особою - членом споживчого товариства та СТ «Право на відпочинок», позивач у справі не є суб`єктом господарювання в розумінні ч. 2 ст. 55 ГК України, а суб`єктний склад учасників даної справи відповідає положенням ч.1 ст. 4 ЦПК України, відповідно розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів та має здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

В подальшому, 01.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до СТ «Право на відпочинок» та ОСОБА_2 про визнання недійсними довіреності, рішень загальних зборів членів СТ «Право на відпочинок», та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08.11.2017 року, який був укладений між СТ «Право на відпочинок» та ОСОБА_2 (справа № 522/3461/19).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.07.2019, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12.08.2020, провадження у справі № 522/3461/19 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Суди в межах справи № 522/3461/19 взяли до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 09.04.19 у справі № 916/1295/18, та зазначили, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

У постанові від 09.04.19 у справі № 916/1295/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням такої юридичної особи є корпоративними. Корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником, засновником, акціонером, членом юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами. Отже члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини його членів з кооперативом, що пов`язані зі створенням, діяльністю, припиненням діяльності такої юридичної особи, а також з управління нею є корпоративними».

Відповідно до ч. 6 ст. 31 ГПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

В межах розгляду справ № 916/1357/18 та № 522/3461/19 даний спір по суті не розглядався.

Враховуючи вищевикладене, а також правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 09.04.19 у справі №916/1295/18, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Посилання СТ «Право на відпочинок» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.12.2018 про закриття провадження у справі № 916/1357/18, яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2019, не приймаються колегію суддів до уваги, оскільки вже після цього Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що даний спір має розглядатись за правилами господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, приписи ч. 6 ст. 31 ГПК України, а також те, що даний спір між сторонами по суті не розглядався, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання СТ «Право на відпочинок» від 23.07.2021 про закриття апеляційного провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України та п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

В судовому засіданні 06.12.2021 оголошено перерву до 24.01.2022 о 11:00 год., про що постановлено протокольну ухвалу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 повідомлено СТ "Право на відпочинок", що судове засідання відбудеться 24.01.2022 о 11:00 год.

В судове засідання 24.01.2022 з`явились представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Представник СТ "Право на відпочинок" в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 22.04.2021 у справі № 916/2836/20, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив суд залишити її без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.1995 було засновано Дачно-будівельний кооператив «Право на відпочинок», основною метою діяльності якого було задоволення житлово-побутових потреб своїх членів.

16.08.1998 ОСОБА_1 прийнято у члени Дачно-будівельного кооперативу «Право на відпочинок», що підтверджується копією протоколу загальних зборів членів кооперативу № 26 від 16.08.1998 (а.с.46-47 т.1).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 29.06.2000 за № 614 (а.с.48 т.1) Дачно-будівельному кооперативу «Право на відпочинок» на праві колективної власності належав об`єкт: дача, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з одного будинку.

03.05.2001 загальними зборами Дачно-будівельного кооперативу "Право на відпочинок" прийнято рішення реорганізувати його у СТ «Право на відпочинок», що підтверджується протоколом загальних зборів членів Дачно-будівельного кооперативу "Право на відпочинок" № 2 від 03.05.2001 (а.с.199-200 т.2). Цим же протоколом затверджено Статут СТ «Право на відпочинок» (а.с. 188-198 т.2).

30.09.2001 відбулись загальні збори СТ «Право на відпочинок», на яких було прийнято рішення обрати на посаду голови правління ОСОБА_3 , що підтверджується протоколом № 3 від 30.09.2001 (а.с.58-59 т.1).

01.07.2005 СТ «Право на відпочинок» в особі голови ОСОБА_3 видано ОСОБА_4 довіреність № 1, якою довірило їй державну перереєстрацію товариства та одержання свідоцтва про державну реєстрацію (а.с.215 т.2).

25.03.2009 відбулись загальні збори СТ «Право на відпочинок», на яких було прийнято рішення прийняти в члени СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_5 , що підтверджується протоколом № 11 від 25.03.2009 (а.с. 101 т.1).

В матеріалах даної справи міститься протокол загальних зборів членів СТ «Право на відпочинок» № 8 від 31.01.2016, зі змісту якого вбачається, що на зборах присутні 9 осіб, які зазначені, як члени СТ «Право на відпочинок», у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

На зборах вирішувались питання, зокрема, щодо внесення змін до Статуту товариства, затвердження його нової редакції та доручення ОСОБА_3 подати документи до відповідних державних органів для проведення державної реєстрації нової редакції Статуту та внесення відомостей про товариство, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. «За» проголосували всі члени одноголосно. ОСОБА_1 , як голова загальних зборів, підписав протокол № 8 від 31.01.2016.

24.08.2017 відбулось засідання правління СТ «Право на відпочинок», на якому прийняті рішення, зокрема, призначити ОСОБА_6 з 11.09.2017 на посаду виконавчого директора з правом вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, та доручити голові правління товариства або уповноваженій ним особі подати документи для проведення державної реєстрації змін до відомостей про товариство, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується протоколом № 3/17 від 24.08.2017 (а.с.29-30 т.3).

29.10.2017 відбулись загальні збори СТ «Право на відпочинок», на яких було прийнято рішення продати дачний будинок по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі товариства та з метою визначення покупця, призначити наступні загальні збори товариства на 05.11.2017, що підтверджується протоколом № 3/17 від 29.10.2017 (а.с.14 т.2).

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що на зборах присутні 8 осіб, які зазначені, як члени СТ «Право на відпочинок», у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_8 . Також зазначено, що всі члени, що були присутні на цих зборах, не мають претензій до процедури їх проведення та погоджуються з усіма прийнятими рішеннями. Протокол підписаний усіма присутніми членами, у тому числі ОСОБА_8 , як представником ОСОБА_1

05.11.2017 відбулись загальні збори СТ «Право на відпочинок», на яких було прийнято рішення, зокрема, про продаж дачного будинку по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі СТ «Право на відпочинок», уповноваження керівника СТ «Право на відпочинок» підписати від імені товариства договір купівлі-продажу. Договір вирішено укласти з ОСОБА_2 .

Вказані рішення оформлені протоколом № 4/17 від 05.11.2017 (а.с.16 т.2).

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що на зборах присутні 7 осіб, які зазначені, як члени СТ «Право на відпочинок», у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_8 . Також зазначено, що усі члени, що були присутні на цих зборах, не мають претензій до процедури їх проведення та погоджуються з усіма прийнятими рішеннями.

Крім того, зі змісту протоколу № 4/17 від 05.11.2017 вбачається, що на голосування виносилось питання щодо укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_8 , проте рішення не було прийнято, оскільки за «за» проголосували лише 2 (дві) особи з 7 (семи) присутніх членів.

Також в матеріалах даної справи міститься реєстраційний лист членів СТ «Право на відпочинок» на загальних зборах членів від 05.11.2017, який підписаний присутніми членами, у тому числі ОСОБА_8 , як представником ОСОБА_1

08.11.2017 між СТ «Право на відпочинок» в особі виконавчого директора ОСОБА_6 , який дії на підставі протоколу № 8 від 24.08.2017 (продавець), та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого СТ «Право на відпочинок» продає та передає у власність, а ОСОБА_2 купує та приймає у власність за 99975 грн. дачу АДРЕСА_1 та складається в цілому з одного дачного будинку літ. «Ж», загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 12,2 кв.м. та надвірних господарських будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,0747га, яка знаходиться у фактичному користуванні, кадастровий номер :50:004:0271.

21.11.2017 відбулось засідання правління СТ «Право на відпочинок», на якому прийнято рішення виправити у тексті договору купівлі-продажу технічну помилку, зазначену у преамбулі договору, а саме: змінені слова: «протокол № 8 від 24.08.2017» на «протокол засідання правління № 3/17 від 24.08.2017». Вказане рішення оформлене протоколом № 5/17 від 21.11.2017.

22.11.2017 між СТ «Право на відпочинок» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу від 08.11.2017, в якому сторони виклали п. 1 договору в новій редакції, де зазначили, що ОСОБА_6 діє на підставі протоколу засідання правління № 3/17 від 24.08.2017. Всі інші умови договору купівлі-продажу залишені без змін.

Предметом спору у даній справі є вимоги ОСОБА_1 : визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління СТ «Право на відпочинок» (питання № 4 протоколу № 3 від 03.09.2001); визнати недійсною довіреність №1 від 01.07.2005; визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 11 від 25.03.2009, в частині прийому в члени СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_5 ОСОБА_5 ; визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3/17 від 24.08.2017, в частині доручення голові правління СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_3 подати документи для проведення державної реєстрації внесення змін до відомостей про СТ «Право на відпочинок» (питання № 3 протоколу № 3/17 від 24.08.2017); визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3/17 від 29.10.2017, в частині продажу дачного будинку по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі СТ «Право на відпочинок»; визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 4/17 від 05.11.2017, в частині продажу дачного будинку по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі СТ «Право на відпочинок» та вповноваження керівника СТ «Право на відпочинок» підписати від імені СТ «Право на відпочинок» договір купівлі-продажу; визнати недійсним рішення правління СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом №5/17 від 21.11.2017; визнати недійсним договір купівлі-продажу дачі №17, укладений 08.11.2017 між СТ «Право на відпочинок» в особі виконавчого директора ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та застосувати наслідки його недійсності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління СТ «Право на відпочинок» необґрунтована, не підтверджена належними доказами. Оскільки позивач визначив інші позовні вимоги, як похідні від вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління СТ «Право на відпочинок», суд дійшов висновку, що вони також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про споживчу кооперацію» (в редакції від 06.05.2000) первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство - самостійна, демократична організація громадян, які на основі добровільності членства і взаємодопомоги за місцем проживання або роботи об`єднуються для спільного господарювання з метою поліпшення свого економічного і соціального стану. Основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначаються порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов`язки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України. Споживче товариство вважається створеним, визнається юридичною особою і може здійснювати господарську та іншу діяльність з дня його державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 6 Закону України «Про споживчу кооперацію» визначено, що член споживчого товариства має право брати участь у діяльності споживчого товариства, обирати і бути обраним до його органів управління і контролю, вносити пропозиції щодо поліпшення діяльності товариства та усунення недоліків у роботі його органів і посадових осіб; на перевагу у придбанні товарів і одержанні послуг у магазинах та інших підприємствах споживчої кооперації; одержувати частку прибутку, що розподіляється за результатами господарської діяльності між членами споживчого товариства відповідно до їх пайового внеску; бути прийнятим у першочерговому порядку на роботу в споживче товариство відповідно до освіти і професійної підготовки та одержувати направлення в учбові заклади, в тому числі на правах господарського стипендіата на договірних засадах. Загальні збори (збори уповноважених) можуть встановлювати для членів споживчого товариства й інші переваги, а також пільгові умови користування послугами кооперативних підприємств та установ. Член споживчого товариства зобов`язаний дотримувати статуту, виконувати свої обов`язки перед споживчим товариством, пов`язані з участю в його діяльності, та рішення загальних зборів, виборних органів управління і контролю. Член споживчого товариства відповідає за зобов`язаннями споживчого товариства лише в межах внесеного ним обов`язкового пайового внеску, якщо інше не передбачено статутом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про споживчу кооперацію» вищим органом управління споживчого товариства є загальні збори його членів, які приймають статут, визначають розміри вступного і обов`язкового пайового внеску, обирають керівні та контрольні органи товариства, а також вирішують інші питання, пов`язані з його діяльністю. Кожний член користується на загальних зборах споживчого товариства правом одного голосу незалежно від розміру внесеного ним пайового внеску, і це право не може бути передано іншим особам. Для оперативного вирішення питань, що належать до компетенції загальних зборів споживчих товариств (крім питань прийняття статуту, ліквідації, реорганізації та виходу із спілки), можуть скликатися збори уповноважених.

Щодо позовної вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління СТ «Право на відпочинок», колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось, 30.09.2001 відбулись загальні збори СТ «Право на відпочинок», на яких було прийнято рішення, зокрема, обрати на посаду голови правління ОСОБА_3 .

Рішення оформлені протоколом № 3 від 30.09.2001, який наданий самим ОСОБА_1 до позовної заяви, а також міститься в матеріалах реєстраційної справи Дачно-будівельного кооперативу «Право на відпочинок», копії якої були надані суду першої інстанції Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Юридичного департаменту Одеської міської ради на виконання вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 12.11.2020 у даній справі.

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім на зборах, був доповідачем по 5-му питанню порядку денного та проголосував «за» обрання ОСОБА_3 головою правління СТ «Право на відпочинок».

Щодо доводів позивача про те, що він не був присутнім на вказаних зборах, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1, 2 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Колегія суддів зазначає, що єдиним доказом, що міститься в матеріалах даної справи, який може оцінюватись на предмет присутності/відсутності позивача на загальних зборах 30.09.2001 є вищезазначений протокол № 3 від 30.09.2001.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. Сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Статтею 88 ГПК України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 213 ГПК України учасник справи (його представник) може бути допитаний як свідок згідно із статтями 211, 212 цього Кодексу, якщо обставини, викладені ним у заяві свідка, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності.

На думку колегії суддів, заява ОСОБА_1 саме як свідка, оформлена згідно ст. 88 ГПК України із підтвердженням щодо обізнаності із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень (ч. 2 ст. 88 ГПК України) із наступним допитом позивача за правилами статтей 211-212 ГПК України, могла б бути оцінена судом, як доказ у справі.

Разом з тим, відповідна заява свідка ОСОБА_1 в матеріалах даної справи відсутня.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що в матеріалах даної справи відсутні жодні належні та допустимі докази, які б спростували інформацію, викладену у протоколі № 3 від 30.09.2001.

Щодо доводів позивача, з посиланням на ч. 5 ст. 15 Закону України «Про кооперацію», про те, що його не було не пізніше ніж за 10 днів повідомлено про день, час та місце проведення цих зборів, а також про їх порядок денний, колегія суддів зазначає, що вказані загальні збори відбулись 30.09.2001, в той час, як перша редакція Закон України «Про кооперацію була прийнята 10.07.2003.

Станом на час проведення вказаних зборів діяв Закон України «Про споживчу кооперацію», яким не було передбачено порядку повідомлення членів кооперативу про дату, місце, час проведення загальних зборів та про їх порядок денний.

Колегією суддів також враховується, що станом на момент проведення загальних зборів 30.09.2001 діяв Статут СТ «Право на відпочинок» (в редакції, затвердженій протоколом № 2 загальних зборів від 03.05.2001), яким також не було передбачено такого порядку скликання та повідомлення учасників товариства.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що ОСОБА_3 не була членом СТ «Право на відпочинок», судова колегія приходить до наступних висновків.

В матеріалах справи міститься довідка про склад учасників СТ «Право на відпочинок» (а.с.17 т.2), в якій зазначено, що станом на 29.10.2017 ОСОБА_3 входить до складу членів СТ «Право на відпочинок».

Документи, які дають можливість встановити з якого часу ОСОБА_3 прийнята в члени СТ «Право на відпочинок» в матеріалах даної справи відсутні.

Разом з тим, зі змісту протоколу № 3 від 30.09.2001 вбачається, що ОСОБА_3 приймала активну участь у цих зборах саме як член СТ «Право на відпочинок» та була обрана секретарем цих зборів, а в процесі їх проведення - головою правління. Будь-яких питань щодо членства ОСОБА_3 в СТ «Право на відпочинок» у присутніх на зборах, у т.ч. ОСОБА_1 , не виникало.

З 2001 року до 2017 року ОСОБА_1 , або його представник неодноразово приймали участь у зборах СТ «Право на відпочинок» разом із ОСОБА_3 і жодного разу не висловлювали заперечень щодо її членства у товаристві.

Зокрема, в матеріалах даної справи міститься протокол загальних зборів членів СТ «Право на відпочинок» № 8 від 31.01.2016, зі змісту якого вбачається, що на зборах присутні 9 осіб, серед яких: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

При цьому, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зазначені саме як члени СТ «Право на відпочинок».

На вказаних зборах вирішувались питання, зокрема, щодо внесення змін до Статуту товариства, затвердження його нової редакції та доручення ОСОБА_3 подати документи до відповідних державних органів для проведення державної реєстрації нової редакції Статуту та внесення відомостей про товариство, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

«За» проголосували всі присутні члени одноголосно. ОСОБА_1 , як голова загальних зборів, підписав протокол № 8 від 31.01.2016.

Рішення загальних зборів членів СТ «Право на відпочинок», оформлені протоколом № 8 від 31.01.2016, позивачем не оскаржуються.

За умовами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Слід зауважити, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж.К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський суд з прав людини наголосив, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей", тобто суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За таких обставин, керуючись критерієм вірогідності доказів, колегія суддів приходить до висновку, що більш вірогідними є докази того, що станом на час проведення зборів, оформлених протоколом № 3 від 30.09.2001, ОСОБА_3 була членом СТ «Право на відпочинок».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено, що рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління товариства, було прийнято з порушенням вимог законодавства та/або установчих документів СТ «Право на відпочинок», а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

З огляду на необґрунтованість вказаної позовної вимоги, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування до неї наслідків спливу строку позовної давності.

Щодо позовної вимоги визнати недійсною довіреність № 1 від 01.07.2005, якою СТ «Право на відпочинок» в особі голови ОСОБА_3 довірило ОСОБА_4 державну перереєстрацію товариства та одержання свідоцтва про державну реєстрацію (а.с.215 т.2), колегія суддів зазначає, що право голови правління видавати довіреність на представництва інтересів СТ «Право на відпочинок» прямо передбачено пунктом 5.7. Статуту СТ «Право на відпочинок» (в редакції, затвердженій протоколом № 2 загальних зборів від 03.05.2001).

Крім того, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вищевказана позовна вимога є похідною від позовної вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ "Право на відпочинок", оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги визнати недійсною довіреність № 1 від 01.07.2005.

З огляду на відмову у задоволенні позову в цій частині по суті, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування до даної позовної вимоги наслідків спливу строку позовної давності.

Щодо позовної вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 11 від 25.03.2009, в частині прийому в члени СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_5 , колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що в матеріалах даної справи відсутні докази того, що він був присутнім на зборах 25.03.2009, повідомлений про дату, час та місце їх проведення, а також про їх порядок денний, а станом на дату проведення вказаних зборів діяли положення Закону України «Про кооперацію», які передбачають обов`язок повідомлення члена кооперативу не пізніше ніж за 10 днів про день, час та місце проведення зборів, а також про їх порядок денний.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у справі ( ОСОБА_2 ) просив суд застосувати до вказаної позовної вимоги наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідна заява була подана суду 13.01.2021.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вже зазначалось раніше, в матеріалах даної справи міститься протокол загальних зборів членів СТ «Право на відпочинок» № 8 від 31.01.2016.

Зі змісту вищевказаного протоколу вбачається, що на зборах присутні 9 осіб, серед яких ОСОБА_1 та ОСОБА_5

ОСОБА_1 , як голова загальних зборів, підписав протокол № 8 від 31.01.2016.

Таким чином, про прийом в члени СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_5 , відповідно і про порушення свого права, позивач довідався або міг довідатися щонайменше з 31.01.2016.

Враховуючи викладене, а також приписи ч. 4 ст. 267 ЦК України, колегія суддів зазначає про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в цій частині у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Щодо позовної вимоги визнати недійсним рішення правління СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3/17 від 24.08.2017, в частині доручення голові правління СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_3 подати документи для проведення державної реєстрації внесення змін до відомостей про СТ «Право на відпочинок» (питання № 3 протоколу № 3/17 від 24.08.2017), колегія суддів приходить до наступного висновку.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вищевказана позовна вимога є похідною від вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління, а тому у її задоволенні також слід відмовити.

З огляду на відмову у задоволенні позову в цій частині по суті, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування до даної позовної вимоги наслідків спливу строку позовної давності.

Щодо позовної вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3/17 від 29.10.2017, в частині продажу дачного будинку по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі СТ «Право на відпочинок», колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось, 29.10.2017 відбулись загальні збори СТ «Право на відпочинок», на яких було прийнято рішення продати дачний будинок по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі товариства та з метою визначення покупця, призначити наступні загальні збори товариства на 05.11.2017.

Рішення оформлене протоколом № 3/17 від 29.10.2017 (а.с.14 т.2).

Доводи позивача про те, що його не було повідомлено про день, час та місце проведення загальних зборів не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки зі змісту протоколу № 3/17 від 29.10.2017 вбачається, що на зборах був присутній його представник - ОСОБА_8 .

Пунктом 2.27 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» роз`яснено, що якщо під час розгляду справи судом буде встановлено факт присутності учасника (акціонера, члена) на загальних зборах, то допущені юридичною особою порушення порядку персонального повідомлення учасника (акціонера, члена) не є підставами для визнання рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) недійсними.

При цьому, зі змісту протоколу № 3/17 від 29.10.2017 вбачається, що усі члени, що були присутні на цих зборах, не мають претензій до процедури їх проведення та погоджуються з усіма прийнятими рішеннями. Протокол № 3/17 від 29.10.2017 підписаний усіма присутніми членами, у тому числі ОСОБА_8 , як представником ОСОБА_1 .

Крім того, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вищевказана позовна вимога також є похідною від вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління, та від позовної вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 11 від 25.03.2009, в частині прийому в члени СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3/17 від 29.10.2017, в частині продажу дачного будинку по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі СТ «Право на відпочинок».

З огляду на відмову у задоволенні позову в цій частині по суті, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування до даної позовної вимоги наслідків спливу строку позовної давності.

Щодо позовної вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 4/17 від 05.11.2017, в частині продажу дачного будинку по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі СТ «Право на відпочинок» та вповноваження керівника СТ «Право на відпочинок» підписати від імені товариства договір купівлі-продажу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось, 05.11.2017 відбулись загальні збори СТ «Право на відпочинок», на яких було прийнято рішення, зокрема, про продаж дачного будинку по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі СТ «Право на відпочинок», уповноваження керівника СТ «Право на відпочинок» підписати від імені товариства договір купівлі-продажу. Договір вирішено укласти з ОСОБА_2 .

Вказані рішення оформлені протоколом № 4/17 від 05.11.2017 (а.с.16 т.2).

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що на зборах присутні 7 осіб, у тому числі ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_8 . У протоколі також зазначено, що усі члени, що були присутні на цих зборах, не мають претензій до процедури їх проведення та погоджуються з усіма прийнятими рішеннями.

В матеріалах даної справи міститься реєстраційний лист членів СТ «Право на відпочинок» від 05.11.2017, який підписаний присутніми членами, у тому числі ОСОБА_8 , як представником ОСОБА_1 .

Доводи позивача про те, що його не було повідомлено про день, час та місце проведення загальних зборів не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки, як вже зазначено вище його представник був присутнім на зборах.

Зі змісту протоколу загальних зборів членів СТ «Право на відпочинок» № 3/17 від 29.10.2017 вбачається, що присутні члени товариства, у тому числі представник ОСОБА_1 , були повідомлені про наступні загальні збори товариства 05.11.2017, на яких буде визначено покупця нерухомості.

Крім того, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вищевказана позовна вимога також є похідною від вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління, визнати недійсною довіреність № 1 від 01.07.2005, та від позовної вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 11 від 25.03.2009, в частині прийому в члени СТ «Право на відпочинок» ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним рішень загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлених протоколом № 4/17 від 05.11.2017, в частині продажу дачного будинку по АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі СТ «Право на відпочинок» та вповноваження керівника СТ «Право на відпочинок» підписати від імені СТ «Право на відпочинок» договір купівлі-продажу.

З огляду на відмову у задоволенні позову в цій частині по суті, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування до даної позовної вимоги наслідків спливу строку позовної давності.

Щодо позовної вимоги визнати недійсним рішення правління СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом №5/17 від 21.11.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вищевказана позовна вимога є похідною від вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів СТ «Право на відпочинок», оформлене протоколом № 3 від 30.09.2001, в частині обрання ОСОБА_3 на посаду голови правління, та від позовної вимоги визнати недійсною довіреність № 1 від 01.07.2005.

З огляду на відмову у задоволенні позову в цій частині по суті, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування до даної позовної вимоги наслідків спливу строку позовної давності.

Щодо позовної вимоги визнати недійсним договір купівлі-продажу дачі № 17, укладений 08.11.2017 між СТ «Право на відпочинок» в особі виконавчого директора ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , та застосувати наслідки його недійсності, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось раніше, 24.08.2017 відбулось засідання правління СТ «Право на відпочинок», на якому прийнято рішення, зокрема, призначити ОСОБА_6 з 11.09.2017 на посаду виконавчого директора з право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, що підтверджується протоколом № 3/17 від 24.08.2017 (а.с.29-30 т.3).

В матеріалах даної справи також міститься наказ № 25/08-02 від 25.08.2017 про прийняття ОСОБА_6 на вищевказану посаду.

Відповідні зміни були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується наданою позивачем випискою від 11.09.2017 (а.с.44-45 т.1).

08.11.2017 між СТ «Право на відпочинок», в особі виконавчого директора ОСОБА_6 (зазначено, що він діє на підставі протоколу № 8 від 24.08.2017) (продавець), та ОСОБА_2 (покупець) укладено спірний договір купівлі-продажу.

21.11.2017 відбулось засідання правління СТ «Право на відпочинок», на якому прийнято рішення виправити у тексті договору купівлі-продажу технічну помилку, зазначену у преамбулі договору, а саме: змінені слова: «протокол № 8 від 24.08.2017» на «протокол засідання правління № 3/17 від 24.08.2017». Вказане рішення оформлене протоколом № 5/17 від 21.11.2017.

22.11.2017 між СТ «Право на відпочинок» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу від 08.11.2017, в якому сторони виклали п. 1 договору в новій редакції, де зазначили, що ОСОБА_6 дії на підставі протоколу засідання правління № 3/17 від 24.08.2017. Всі інші умови договору купівлі-продажу залишені без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегію суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу дачі від 08.11.2017 та договір про внесення змін до нього від 22.11.2017 були підписані не уповноваженою на те собою, яка не мала відповідно до п. 2 ст. 203 ЦК України необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Щодо посилання позивача на першочергове право викупу спірного майна, колегія суддів зазначає, що ані Статутом СТ «Право на відпочинок», ані нормами чинного законодавства не передбачено відповідного першочергового права члена товариства.

Крім того, зі змісту протоколу № 4/17 від 05.11.2017 вбачається, що на голосування виносилось питання щодо укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_8 , проте рішення не було прийнято, оскільки за «за» проголосували лише 2 (дві) особи з 7 (семи) присутніх членів.

З огляду на відмову у задоволенні позову в цій частині по суті, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування до даної позовної вимоги наслідків спливу строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.04.2021 у справі № 916/2836/20 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283

ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.04.2021 у справі № 916/2836/20 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.01.2022.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук