ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2022 р. Справа№ 910/9198/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 у справі №910/9198/21, а також за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 у справі №910/9198/21 (суддя Паламар П.І.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 8125,80 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з акціонерного товариства "Українська залізниця" безпідставно списаних коштів в сумі 8125,80 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 у справі №910/9198/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" задоволено; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" 8125,80 грн. безпідставно списаних коштів, 2270 грн. витрат по оплаті судового збору.

Крім того, додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" про прийняття додаткового рішення задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу; у заяві в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення в частині зменшення витрат на професійну правничу допомогу та прийняти у цій частині нове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Також, Акціонерне товариство "Українська залізниця", не погодившись з прийнятим рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 та додатковим рішенням від 07.09.2021, звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 у справі №910/9198/21 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, а також просить скасувати додаткове рішення від 07.09.2021 та прийняти нове, яким у задоволенні витрат про надання правової допомоги відмовити у повному обсязі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 у справі №910/9198/21 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 у справі №910/9198/21 - без змін; апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 у справі №910/9198/21 задоволено; змінено додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 у справі №910/9198/21 в частині присудженої до стягнення суми витрат на правову допомогу; стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

До Північного апеляційного господарського суду 28.12.2021 від позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат, згідно прохальної частини якого він просить суд поновити строк для подання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу; стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн.

Від відповідача, в свою чергу, до суду надійшла заява про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 0,00 грн.

Враховуючи те, що станом на час надходження вказаної заяви колегія суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Пономаренко Є.Ю. - головуючий суддя, судді - Барсук М.А., Барсук М.А. перебувала у відпустці (суддя Пономаренко Є.Ю. з 23.12.2021 по 08.01.2022, суддя Барсук М.А. з 26.12.2021 по 11.01.2022, суддя Руденко М.А. з 20.12.2021 по 10.01.2022), наведена заява позивача передана головуючому судді Пономаренко Є.Ю. 10.01.2022, тобто у перший робочий день після виходу його з відпустки.

Згідно ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З огляду на викладене, наведена заява позивача про розподіл судових витрат розглядається судом протягом 10-тиденного строку з моменту передачі її головуючому судді Пономаренко Є.Ю. та в тому самому порядку, що й постанова, тобто без виклику учасників судового процесу.

Стосовно клопотання позивача про поновлення строку для подання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною восьмою статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом статті 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

У даному випадку, оскільки справа розглядалася без повідомлення учасників справи, позивачем в апеляційній скарзі було зазначено про попередній орієнтовний розрахунок витрат на правничу професійну допомогу, а тому відповідно він мав подати докази понесених витрат протягом п`яти днів після прийняття постанови судом апеляційної інстанції.

Постанова у даній справі була прийнята судом апеляційної інстанції 13.12.2021, тобто до 20.12.2021 (оскільки 18.12.2021 та 19.12.2021 є вихідними днями) позивач мав подати суду докази понесених ним витрат правничої допомоги.

В свою чергу, наведені докази були подані до апеляційного суду позивачем 23.12.2021, тобто з пропуском вказаного п`ятиденного строку, встановленого частиною восьмою статті 129 ГПК України.

Разом з тим, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на подання доказів понесення витрат правничої допомоги, мотивоване тим, що оскільки справа розглядалася без повідомлення учасників, тому він не був обізнаний щодо дати прийняття постанови та дізнався про неї після її оприлюднення 22.12.2021.

Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13).

Аналіз змісту норм статей 118, 119 ГПК України свідчить, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 910/15481/17).

Господарським процесуальним кодексом України не встановлено неможливості поновлення пропущеного процесуального строку для подання стороною доказів на підтвердження розміру судових витрат у зв`язку з розглядом справи (схожий за змістом правовий висновок наведений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2019 у справі №910/6298/19, від 24.12.2019 у справі №909/359/19, додаткові постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 908/3326/19).

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення постанова Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 у даній справі була отримана позивачем 04.01.2022. Повний текст вказаної постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень було оприлюднено 22.12.2021. В свою чергу, вказана заява про розподіл судових витрат була подана позивачем до суду 23.12.2021.

Враховуючи те, що розгляд апеляційних скарг відбувався без повідомлення учасників судового процесу, а тому позивач був необізнаний щодо дати прийняття постанови судом, колегія суддів вважає наявними підстави для поновлення йому строку на подання доказів понесення витрат професійної правничої допомоги.

Колегія суддів, розглянувши вказану заяву, дійшла висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Між позивачем (клієнт) та адвокатським об`єднанням "Право, бізнес і фінанси" 04.01.2021 було укладено договір про надання правової допомоги №17-01, згідно умов якого об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу у всіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Вартість послуг наданих адвокатом складає 1 000 грн. за одну годину роботи (п.4.3 договору).

Частиною 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Позивачем до апеляційного суду подано детальний опис робіт (наданих послуг) у даній справі, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Так, згідно вказаного опису (Акту №17-01/58) адвокатом позивачу надані послуги, згідно переліку наведеного в Акті, загальною вартістю 3 500 грн. (всього витрачено часу 210 хв.).

При цьому, позивачем було додано докази фактичної оплати цих витрат останнім на користь адвоката (платіжне доручення від 23.12.2021 №6643).

Стосовно посилань відповідача у заяві про зменшення витрат на професійну правничу допомогу на ненадання позивачем банківської виписки на підтвердження обставин надходження на рахунок адвоката коштів за надання правової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Стосовно доводів відповідача про те, що розмір витрат правничої допомоги є завищеним за обсягом витраченого часу адвокатом, неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, а також зі складністю справи, слід зазначити наступне.

Частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи .

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Колегія суддів зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідачем не надано суду апеляційної інстанції доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Так, апеляційний суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності цих витрат.

При цьому, за висновком суду апеляційної інстанції, відповідач не довів відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України неспівмірності понесених позивачем при розгляді цієї справи у суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу із складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, нерозумності розміру таких витрат.

Також, апеляційним судом враховуються положення п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом професійної правничої допомоги у цій справі в суді апеляційної інстанції на суму 3 500 грн., колегія суддів дійшла висновку про покладення вказаних витрат на апелянта.

З огляду на викладене вище, судова колегія вважає за необхідне прийняти додаткову постанову, якою клопотання позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/9198/21 задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 3 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 126, 129, п.3 ч.1 ст.231, 244, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/9198/21 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройца, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32 літера А, 3-й поверх, ідентифікаційний код 41564379) 3 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

4. Матеріали справи №910/9198/21 повернути Господарському суду міста Києва.

5. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст додаткової постанови складено: 18.01.2022 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко