ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Справа № 906/452/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

прокурора: Манжаюк Д.Л.

позивача: не з`явився

відповідача 1: не з`явився

відповідача 2:не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального виробничо - господарського підприємства на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.11.2021 р. у справі №906/452/21, ухвалене суддею Сікорською Н.А., повний текст рішення складено 15.11.2021 р.

за позовом Керівника Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Коростенської міської ради

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр еко сервіс плюс"

до відповідача 2 Комунального виробничо-господарського підприємства міста Коростеня

про визнання недійсним договору

Керівник Коростенської окружної прокуратури Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Коростенської міської ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним договору № 6 від 05.02.2021р., укладеного між Комунальним виробничо-господарським підприємством та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр еко сервіс плюс".

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04 листопада 2021 року у справі №906/452/21 позов задоволено. Визнано недійсним договір №6 від 05.02.2021, укладений між Комунальним виробничо-господарським підприємством міста Коростеня та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр еко сервіс плюс".

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Комунальне виробничо-господарське підприємство міста Коростеня звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 04.11.2021 по справі №906/452/21 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Керівника Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Коростенської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр еко сервіс плюс" та Комунального виробничо - господарського підприємства про визнання недійсним договору відмовити в повному обсязі.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 р., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального виробничо - господарського підприємства міста Коростеня на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.11.2021 р. у справі №906/452/21 та призначено справу до розгляду.

14.01.2022 р. на адресу апеляційного господарського суду від Коростенської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому керівник Коростенської окружної прокуратури просить залишити без змін рішення господарського суду Житомирської області у справі №906/452/21 від 04.11.2021 р., а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення.

17.01.2022 р. на адресу апеляційного суду від Коростенської міської ради надійшла заява, в якій позивач просить розгляд справи №906/452/21 проводити за відсутності представника Коростенської міської ради.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 20.01.2022 р. прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та надав додаткові пояснення на обґрунтування своєї правової позиції.

Представники позивача, відповідача 1 та відповідача 2 не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні, хоча про дату і час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.11.2021 р. у справі №906/452/21 позов задоволено. Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний договір за своїм змістом не є договором про спільну діяльність, а за своєю правовою сутністю є прихованим договором оренди землі, який укладено з порушенням земельного законодавства, оскільки земельна ділянка передана неправомочним суб`єктом, який не наділений повноваженнями щодо розпорядження нею, зміст договору суперечить вимогам Цивільного та Земельного кодексів України, Закону України "Про оренду землі", що свідчить про недійсність договору на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

2.Узагальнені доводи апеляційних скарг та заперечення щодо них інших учасників справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Комунальне виробничо-господарське підприємство міста Коростеня стверджує, що при ухваленні рішення від 04.11.2021 Господарський суд Житомирської області безпідставно прийняв до уваги доводи позивача про те, що спірним договором не визначені вклади сторін, які вони об`єднують для здійснення спільної діяльності, що в силу приписів ст..ст.1137,1138,1139 ЦК України є визначальним при розподілі прибутку, спільних витрат, збитків та відповідальності за спільними зобов`язаннями. Однак усі перераховані позивачем норми не мають відношення до укладеного договору, оскільки стосуються лише створення та діяльності простого товариства, що чітко зазначено у вказаному ЦК України, а тому вказані правові норми не підлягають застосуванню.

Крім того, суд першої інстанції при задоволенні позову не звернув увагу на той факт, що позивач як підставу звернення до суду вказує порушення інтересів держави та права територіальної громади в особі Коростенської міської ради. Однак, відповідно до ст..23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура має право представляти інтереси лише громадянина або держави в суді. Позивачем взагалі не доведено, а судом першої інстанції не враховано цей факт, яким чином порушені інтереси держави у даному випадку. Оскільки ні Коростенська міська рада, ні територіальна громада не заявляла про порушення їх прав.

Також, скаржник звертає увагу на те, що при винесенні рішення від 04.11.2021 Господарський суд Житомирської області не прийняв до уваги той факт, що Комунальним виробничо - господарським підприємством до моменту винесення рішення по справі, а саме 29.09.2021 року подав до суду заяву про закриття провадження по справі за відсутністю предмета спору, посилаючись на обставини розірвання спірного договору згідно додаткової угоди від 24.09.2021, яка укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр еко сервіс плюс" та Комунальним виробничо - господарським підприємством. Дана заява задоволена не була. Відповідач 2 не згоден з позицією суду, оскільки на момент винесення рішення по справі спірний договір був розірваний, а предмет спору відсутній. Таким чином, Комунальне виробничо-господарське підприємство вважає, що рішення від 04.11.2021 Господарського суду Житомирської області по справі № 906/452/21 не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор погоджується з рішенням суду першої інстанції в якому визнано недійсним договір №6 від 05.02.2021 р., укладений між Комунальним виробничо-господарським підприємством міста Коростеня та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр еко сервіс плюс», а також звертає увагу на те, що підстави представництва прокурора в суді є обґрунтованими, оскільки позивачу була надана достатня можливість відреагувати на порушення, які були виявлені прокуратурою.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом

Згідно державного акта на право постійного користування землею від 27.09.2004 серія ЖТ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 01, виданого на підставі розпорядження Коростенської районної державної адміністрації від 16.09.2004 р № 299, Комунальному виробничо-господарському підприємству надано земельну ділянку у постійне користування для обслуговування населення територіальної громади, під полігон для захоронення твердих побутових відходів.

Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області №79 від 03.02.2021 Комунальному виробничо-господарському підприємству надано дозвіл на укладення договору про спільну діяльність з ТОВ "Укр еко сервіс плюс" терміном на 5 років

05.02.2021 між Комунальним виробничо-господарським підприємством (Комунальний партнер) та ТОВ "Укр еко сервіс плюс" (Приватний партнер) було укладено договір №6, відповідно до п.2.1. якого сторони домовились, що предметом вказаного договору є спільна діяльність Сторін без об`єднання вкладів та без створення простого товариства із облаштування на полігоні твердих побутових відходів Комунального виробничо-господарського підприємства (далі - Комунальний партнер) майданчика для відсортування та переробки вторинної сировини.

Пунктом 2.2 договору визначено, що метою укладення цього договору є встановлення ТОВ "Укр еко сервіс плюс" (далі - Приватний партнер) Сортувального комплексу з переробки твердих побутових відходів з чітко визначеними характеристиками для зменшення об`єму побутових відходів (не менше 30%), що захоронюється на полігоні, створення додаткових робочих місць, впровадження інноваційної технології поводження з відходами, зменшення забруднення атмосфери та ґрунтових вод, перероблення побутових відходів та захоронення не утилізованого залишку, зменшення витрат на утримання полігону твердих побутових відходів Комунального партнера.

Згідно із пунктом 3.1 договору прибуток, одержаний в результаті функціонування виробництва з відсортування та переробки твердих побутових відходів залишається в Приватного партнера.

Пунктами 3.2.-3.3 договору передбачено, що організація та документальне оформлення виробництва з відсортування та переробки вторинної сировини, обліку руху твердих побутових відходів та несортованих залишків, управління діяльністю виробництва з відсортування та переробки вторинної сировини та організація обліку руху твердих побутових відходів та несортованих залишків покладається на Приватного партнера

Відповідно до п. 3.4 договору право власності на виробництво з відсортування та переробки вторинної сировини, побудованого на майданчику відведеному Комунальним партнером, належить виключно Приватному партнеру.

Положення щодо вкладів учасників визначені в розділі 4 договору, зокрема, в пункті 4.1.1. передбачено, що Комунальний партнер з моменту підписання вказаного договору зобов`язаний відвести Приватному партнеру Майданчик для встановлення сортувального комплекс) переробки твердих побутових відходів, який розташований в межах Полігону відходів загальною площею до 2 (двох) га.

Приватний партнер здійснює фінансування із облаштування виробництва з сортування та переробки ТПВ шляхом внесення інвестицій (п. 4.2.1).

Пунктом 4.2.5 договору передбачено, що з метою раціонального та повного завантаження сортувального комплекс) з переробки твердих побутових відходів та економічної доцільності Приватний партнер може завозити на територію Полігону відходів тверді побутові відходи з інших населених пунктів, за письмовим узгодженням з Комунальним партнером, але в об`ємі не менше ніж необхідно для повного завантаження виробничих потужностей сортувального комплексу з переробки твердих побутових відходів вказаного в пункті 1.5. даного договору.

Таке письмове узгодження складається при потребі кожного місяця. За захоронення відсортованих залишків Приватний партнер сплачує Комунальному партнеру по договірним тарифам. В разі непередбачуваної зупинки сортувального комплексу, всі завезені Приватним партнером тверді побутові відходи, захоронюються на полігоні Комунального партнера з оплатою них робіт Приватним партнером за договірними тарифами.

Відповідно до пункту 5.1.5. договору Приватний партнер має право встановити (розмістити) на майданчику для сортування ТПВ тимчасову металоконструкцію (ангар) для сортування твердих побутових відходів, оброблення, перероблення та тимчасового зберігання відсортованої вторинної сировини.

Згідно із пунктами 5.3.5.-5.3.9. Приватний партнер зобов`язується за рахунок власних фінансових ресурсів придбати та передати Комунальному партнеру в термін до 01.07.2021 підмітально - прибиральну машину Broddson AB Scandia, з дизельним двигуном, не пізніше 2013 року виготовлення; придбати та встановити на Полігоні відходів систему відеоспостереження до 15.02.2021р. за завданням Комунального партнера; огородити Полігон твердих побутових відходів шляхом придбання та встановлення бетонних плит протяжністю 250 погонних метрів до 31.11.2021; добудувати фундамент для встановлення ваг на полігоні твердих побутових відходів до 15.03.2021.

Пунктом 5.3.10. договору визначено, що обладнання, механізми та роботи, зазначені в п. 5.3.5.; 5.3.6.; 5.3.7.; 5.3.8. передаються безоплатно у власність територіальної громади м. Коростеня, що засвідчується відповідним актом передачі протягом п`яти робочих днів після його виконання.

В пункті 9.1. передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами та діє протягом 5 років з 05.02.2021 по 04.02.2026.

Пунктом 9.9. договору передбачено, що сортувальний комплекс з переробки твердих побутових відходів, тимчасові споруди та обладнання встановлені приватним партером на території полігону відходів не відноситься до невід`ємних поліпшень та належить виключно Приватному партнеру та після розірвання, припинення та/або закінчення строку дії даного Договору підлягає поверненню (демонтуванню) Приватному партнеру.

30.03.2021р. Коростенський окружний прокурор надіслав Коростенській міській раді повідомлення про те, що укладений 05.02.2021 між ТОВ "Укр еко сервіс плюс" та Комунальним виробничо-господарським підприємством договір №6 є удаваним, оскільки має на меті передачу земельної ділянки в оренду. Вказував на необхідність вжиття радою, як засновником Комунального виробничо-господарського підприємства та представником інтересів територіальної громади міста Коростеня, заходів для усунення порушень.

У відповіді від 13.04.2021р. на вказане повідомлення виконавчий комітет Коростенської міської ради вказав, що Комунальне виробничо-господарське підприємство має статус юридичної особи та самостійно несе відповідальність за заподіяні ним збитки та надало копію статуту підприємства.

Оскільки уповноважений на здійснення захисту інтересів територіальної громади міста Коростеня орган не вчиняв дій для усунення порушень законодавства, прокурор вказуючи, що сторонами спільної діяльності за оспорюваним договором не ведеться, а відбувається платне користування "Укр еко сервіс плюс" земельною ділянкою, наданою Комунальним виробничо-господарським підприємством у користування, звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним договору № 6 від 05.02.2021р., укладеного між Комунальним виробничо-господарським підприємством та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр еко сервіс плюс".

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04 листопада 2021 року у справі №906/452//21 позов задоволено.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.

Відповідно до положень статті 16 ЦК визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 ЦК.

Так, відповідно до частини 1 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини 1 статті 207 ГК, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За таким правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають з його змісту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частинами 1, 8 статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи або особи, які використовують земельні ділянки на праві емфітевзису.

За змістом ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Предметом позову є визнання недійсним договору № 6 від 05.02.2021р. Підставами матеріально- правових вимог є, за твердженням прокурора, порушення відповідачами вимог законодавства, яке полягає в укладенні правочину з метою приховати правочин з оренди землі, який не відповідає вимогам земельного законодавства.

З наведеного вбачається, що до кола питань, які є предметом судового дослідження, належить, у першу чергу, зміст укладеного спірного договору. Звертаючись з позовом про визнання договору удаваними і стверджуючи, що сторонами вчинено зовсім інший договір, позивач має довести, яким нормам права суперечить той правочин, який сторони мали на меті приховати.

Прокурор обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що укладений 05.02.2021 між Комунальним виробничо-господарським підприємством та ТОВ "Укр еко сервіс плюс" договір №6 насправді є договором оренди землі, за яким відповідач 1 отримав в користування частину земельної ділянки (майданчик) на полігоні відходів, а відповідач 2 в якості оплати за користування ділянкою набуде у власність матеріальні цінності - підмітально-прибиральну машину, систему відеоспостереження, огорожу полігону та встановлення бетонних плит, тобто майнову вигоду у вигляді названих об`єктів та робіт.

Як вище було зазначено, згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частинами 1, 8 статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи або особи, які використовують земельні ділянки на праві емфітевзису.

Таким чином, на відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі. При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

За змістом ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з статтею 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір містить такі істотні умови договору оренди землі: об`єкт оренди (пункт 4.1.1. договору), строк дії договору оренди (пункт 9.1 договору).

Умовами пунктів 5.3.5-5.3.9 договору передбачено, що приватний партнер (відповідач 1) зобов`язаний придбати та передати комунальному партнеру (відповідачу 2) підмітально-прибиральну машину, систему відеоспостереження, встановити огородження полігону з бетонних плит та добудувати фундамент.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, стосовно того, що майно, визначене у пунктах 5.3.5-5.3.9 договору фактично є платою відповідача 1 на користь відповідача 2 за користування земельною ділянкою, тобто орендною платою.

Разом з тим, в договорі не зазначено інших істотних умов (розміру орендної плати, індексації орендної плати, способи та умови розрахунків, строків, порядку внесення орендної плати і її перегляду та відповідальності за несплату), передбачених діючим законодавством для договору оренди землі.

Вищевказане дає підстави дійти висновку, що сторони спірного правочину під час його укладання мали намір приховати правовідносини оренди землі, оскільки його умовами передбачено фактичну передачу права користування земельною ділянкою для здійснення ТОВ "Укр еко сервіс плюс" підприємницької діяльності з переробки та вивезення відходів.

Натомість, Комунальне виробничо-господарське підприємство є постійним користувачем земельної ділянки з підстав, визначених ст. 92 ЗК України. Зміст права постійного користування земельною ділянкою полягає у володінні і користуванні земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без визначення строку такого користування.

Слід зазначити, що право постійного користування земельною ділянкою наділяє суб`єкта господарювання лише правомочностями щодо володіння та користування земельною ділянкою, не надаючи йому права розпорядження земельною ділянкою в будь який спосіб, включаючи надання її в оренду третім особам, оскільки цим правом наділений лише власник або, у цьому випадку, відповідний орган, уповноважений державою на здійснення таких функцій.

Аналогічний правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №915/166/17, від 17.01.2019 у справі №923/241/18, від 21.05.2019 у справі №925/550/18, від 19.06.2019 у справі № 920/22/18, від 19.08.2020 у справі № 915/1302/19, від 17.08.2021 у справі №904/4885/20, від 03.11.2021 р. у справі №918/1226/20.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Комунальне виробничо-господарське підприємство, уклавши прихований договір оренди землі, діяло з порушенням норм земельного законодавства.

Виходячи з тих положень частини 1 ст.628 ЦК України що зміст договору становлять його умови, апеляційний суд вбачає обґрунтованим твердження, що зміст оспорюваного договору та його правова природа не залежать від його назви. Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину та характер спірних правовідносин сторін.

Як вбачається з положень частини 1 ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Разом з тим, зі змісту умов договору не вбачається жодної участі у спільній діяльності Комунального виробничо-господарського підприємства міста Коростеня, окрім надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Укр еко сервіс плюс" права користування частиною земельної ділянки (майданчиком) та обов`язку надати можливість підключення до мережі електропостачання, яка перебуває у його постійному користуванні, про що зазначається у п. 4.1.1, 4.1.2 договору. Приватний партнер згідно п.4.2 договору приймає на себе обов`язок облаштування сортувального комплексу і власне здійснення господарської діяльності з поводження з відходами.

Наведене свідчить про відсутність у сторін договору справжньої мети здійснювати спільну діяльність і про удаваний характер договору про спільну діяльність.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, стосовно того, що спірний договір за своїм змістом не є договором про спільну діяльність, а за своєю правовою сутністю є прихованим договором оренди землі, справжньою метою якого є надання відповідачу 1 права користування частиною земельної ділянки всупереч положень ст. 92,124 ЗК України.

Оскільки зміст такого договору суперечить вимогам Цивільного та Земельного кодексів України, Закону України "Про оренду землі", висновок про недійсність цього договору на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України є правильним, позовні вимоги прокурора про визнання недійсним договору №6 від 05.02.2021р. правомірно задоволені судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі Комунальне виробничо-господарське підприємство міста Коростеня також не погоджується з висновком суду про дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, та наявності законних підстав для представництва інтересів держави в особі Коростенської міської ради.

Судова колегія з приводу зазначених доводів зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким є Закон України "Про прокуратуру".

За змістом абзаців 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом у квітні 2021 року) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (абзаци 1 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень частин 3 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, надсилання прокурором повідомлення на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, зазначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів щодо порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

Як свідчать матеріали справи, 30.03.2021р. Коростенський окружний прокурор надіслав Коростенській міській раді повідомлення про те, що укладений 05.02.2021 між ТОВ "Укр еко сервіс плюс" та Комунальним виробничо-господарським підприємством договір №6 є удаваним, оскільки має на меті передачу земельної ділянки в оренду. Вказував на необхідність вжиття радою, як засновником Комунального виробничо-господарського підприємства та представником інтересів територіальної громади міста Коростеня, заходів для усунення порушень.

У відповіді від 13.04.2021р. на вказане повідомлення виконавчий комітет Коростенської міської ради вказав, що Комунальне виробничо-господарське підприємство має статус юридичної особи та самостійно несе відповідальність за заподіяні ним збитки та надало копію статуту підприємства.

Отже, матеріали справи свідчать, що листування прокурора з Коростенською міською радою з приводу, договору №6 від 05.02.2021 р., тривало із березня 2021 року, однак міська рада заходів щодо усунення виявлених порушень інтересів держави не вжила, зокрема з позовом до суду не звернулась, про причини не звернення з позовом обмежилась посиланням на статут комунального підприємства та юридичну незалежність.

За наведеного, позов Коростенської окружної прокуратури подано в межах наданої чинним законодавством компетенції, а протилежні посилання скаржника є необґрунтованими, здійснені на власному трактуванні законодавства, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

Щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при винесенні рішення від 04.11.2021 не прийняв до уваги той факт, що Комунальним виробничо - господарським підприємством до моменту винесення рішення по справі, а саме 29.09.2021 року подано до суду заяву про закриття провадження по справі за відсутністю предмета спору, посилаючись на обставини розірвання спірного договору згідно додаткової угоди від 24.09.2021, яка укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр еко сервіс плюс" та Комунальним виробничо - господарським підприємством.

Колегія суддів з приводу зазначеного апелянтом доводу звертає увагу, що застосування п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарським судом зумовлюється наявністю певних обставин, які кваліфікуються ним як відсутність предмета спору. Апелянт посилається на укладення відповідачами додаткової угоди від 24.09.2021р., сторони якої на підставі п.9.5 договору дійшли згоди розірвати договір №6 від 05.02.2021р. (п.1 угоди). Цю обставину апелянт вважає підставою для застосування судом положень п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Посилання апелянта є хибним, оскільки, виходячи з предмету спору, суд досліджує питання про наявність обставин, що зумовлюють недійсність договору на час його укладення, що випливає з положень ст.203, 215 ЦК України.

Відтак укладення сторонами додаткової угоди про припинення (розірвання) такого договору не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

У апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст.ст.269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального виробничо - господарського підприємства на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.11.2021 р. у справі №906/452/21 - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/452/21 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "24" січня 2022 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.