ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.01.2022 Справа № 914/3327/21

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Тараса РИМА,

за участю секретаря судового засідання Лілії БЕРНАЦЬКОЇ,

представників:
позивача:Віталій НАДАШКЕВИЧ,
відповідача 1:Наталія ДУМИЧ,
відповідача 2:Павло ПАСТЕРНАК,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Громадської організації "НАНР-Академія наукового розвитку" (далі Громадська організація, Позивач),
до відповідача-1:Національної академії наук України (далі НАН України, Відповідач-1),
до відповідача-2:Карпатського відділення інституту геофізики імені С.І. Субботіна Національної академії наук України (далі Інститут, Відповідч-2),
про:скасування державної реєстрації права власності та права постійного користування земельною ділянкою.
На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Громадської організації до НАН України та Інституту про скасування державної реєстрації права власності та права постійного користування земельною ділянкою.

Предметом позову є скасування державної реєстрації речових прав на спірну земельну ділянку. Підставою позову є порушення Відповідачами екологічних прав членів Громадської організації та мешканців міста Львова та порушення законодавства при реєстрації прав на спірну землю.

До суду надійшли клопотання Позивача про залучення третьої особи та витребування доказів.

Щодо залучення третьої особи.

Позивач подав до суду клопотання про залучення до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради. Клопотання обґрунтоване тим, що позовні вимоги стосуються незаконної державної реєстрації речових прав та скасування такої реєстрації, в подальшому рішення суду може вплинути на права та обов`язки управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради.

В судовому засіданні представники відповідачів повністю заперечили подане клопотання. Відзначили, що державні реєстратори виконують реєстраційні дії, між ними та відповідачами не існує конкретних правовідносин, які б давали підстави для залучення третьою особою.

При вирішенні поданого клопотання суд керувався таким.

Відповідно до частини 2 статті 50 Господарського процесуального кодексу України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Інститут третіх осіб покликаний захистити права та охоронювані законом інтереси осіб, які не є учасниками спірних матеріальних правовідносин, але знаходяться із однією зі сторін процесу у таких відносинах, які можуть змінитися в результаті ухваленого рішення. В пункті 1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (хоч зазначені роз`яснення були прийняті стосовно Господарського процесуального кодексу України попередньої редакції, поняття інституту третіх осіб не змінилося) роз`яснено, що третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача залежно від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини. З огляду на зазначене необхідно констатувати, що особа може бути допущена до участі в господарському процесі третьою особою у тому випадку, коли вона доведе свій конкретний юридичний інтерес у такій справі. При чому такий інтерес опосередковується наявністю правових відносин зі стороною у справі.

Отже, характерною ознакою третіх осіб є наявність власне юридичної заінтересованості в результатах вирішення спору, при чому така заінтересованість не може бути абстрактною. Про це свідчать приписи частини 4 статті 50 Господарського процесуального кодексу України. Так, про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

В контексті аналізу умов участі у справі третіх осіб у господарському процесі суд звертає увагу також і на приписи частини 2 статті 51 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи, обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цієї третьою особою до такої сторони. Зазначене додатково пояснює, яким чином потрібно тлумачити юридичний інтерес. Такий інтерес проявляється в можливості виникнення приватно-правового спору між третьою особою та стороною у справі.

У спеціальній юридичній літературі виділяють такі умови участі у справі третіх осіб: 1) обов`язкова наявність матеріально-правових відносин між третьою особою й однією зі сторін; 2) преюдиціальна пов`язаність матеріально-правових відносин третьої особи й однієї зі сторін із правовідносинами позивача та відповідача у справі, інакше кажучи, матеріально-правові відносини третьої особи та однієї із сторін повинні випливати із правовідносин між позивачем і відповідачем, що становлять предмет спору; 3) матеріально-правові відносини третьої особи й однієї зі сторін повинні передбачати можливість спору про право цивільне між третьою особою й особою, на стороні якої вона виступає, тобто набути цивілістичного характеру. Лише на підставі цих положень можна кваліфікувати заінтересованість третіх осіб як юридичну [1, с. 264].

Натомість Позивач не обґрунтував, які права та обов`язки існують між Управлінням державної реєстрації та Відповідачами у справі, як їхні правовідносини з залежать від правовідносин Позивача та Відповідачів, яким чином правовідносини між Управлінням державної реєстрації та Відповідачами набувають цивілістичного характеру, а відтак не довів юридичної заінтересованості Управління державної реєстрації в розумінні процесуального закону.

Та обставина, що в разі задоволення позову, Управління державної реєстрації виконуватиме рішення суду (скасовуватиме державну реєстрацію речових прав), не впливає жодним чином на необхідність залучення Управління до участі у справі. Зокрема, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, державний реєстратор, зокрема приватний нотаріус зобов`язаний виконувати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був.

Зазначене є підставою для відмови в задоволенні клопотання про залучення третьої особи.

Щодо витребування доказів.

Позивач подав до суду клопотання про витребування в Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради доказів: реєстраційної справи щодо спірної земельної ділянки.

Клопотання обґрунтоване тим, що Позивач зобов`язаний долучити до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Однак законодавство передбачає, що витребування реєстраційних справ або документів з них здійснюється винятково за рішенням суду. Отже, Позивач не мав правових підстав і можливості отримати відповідні докази. Позивач вказав на необхідність реєстраційної справи для повного і всебічного з`ясування всіх обставин справи.

В судовому засіданні представники відповідачів повністю заперечили подане клопотання.

При вирішенні поданої заяви суд керувався таким.

Предметом позову є:

- скасування державної реєстрації права державної власності НАН України на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0049, загальною площею 0,3893 га по АДРЕСА_1 з припиненням права власності на цю земельну ділянку;

- скасування державної реєстрації права постійного користування Інститутом земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0049, загальною площею 0,3893 га по АДРЕСА_1 з припиненням права постійного користування цією земельною ділянкою.

Підставою позову є порушення Відповідачами екологічних прав членів Громадської організації та мешканців міста Львова. Порушення законодавства при реєстрації прав на спірну землю, згідно з аргументами Позивача, полягає у такому:

- підставою для державної реєстрації права державної власності на спірну земельну ділянку був акт на право постійного користування іншою землею. У зв`язку з цим державний реєстратор повинен був відмовити у проведенні державної реєстрації;

- підставою для державної реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою був акт на право постійного користування землею, виданий іншій особі. Інститут не мав права постійного користування спірною земельною ділянкою. Для передачі земельної ділянки у постійне користування Інституту обов`язковою була наявність рішення Львівської міської ради про вилучення спірної землі з постійного користування однієї особи та надання в постійне користування іншої особи - Інституту. Однак Львівська міська рада не ухвалювала такого рішення. Незважаючи на невідповідність вимогам законодавства поданих державному реєстратору документів, право постійного користування все ж було зареєстроване.

Варто звернути увагу, що Позивач не претендує на спірну земельну ділянку та не стверджує про порушення його цивільних та майнових прав внаслідок реєстрації речових прав за відповідачами.

Позивач долучив до матеріалів позову акти, на підставі яких була проведена державна реєстрація права власності та права постійного користування спірною земельною ділянкою:

- державний акт на право постійного користування землею ІІ-ЛВ № 000509 (а. с. 27-31);

- державний акт на право постійного користування землею ІІ-ЛВ № 000508 (а. с. 32-35);

- розпорядження Президії НАН України № 42 від 02.02.2009;

- розпорядження Президії НАН України № 451 від 21.07.2009 про затвердження акту приймання-передачі.

Тож, усі документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на спірну земельну ділянку, містяться в матеріалах цієї судової справи. Позивач надав суду такі документи (державні акти на право постійного користування, розпорядження Президії НАН України № 42 від 02.02.2009 та розпорядження Президії НАН України № 451 від 21.07.2009 про затвердження акту приймання-передачі). При цьому Позивач не стверджує про невідповідність інформації, що міститься у реєстраційній справі тій, що міститься у Державному реєстрі прав.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні про витребування доказів повинні бути зазначені обставини, які можуть підтвердити ці докази, або аргументи, які вони можуть спростовувати. Проте клопотання таких даних не містить. Рівно ж, представник Позивача в судовому засіданні також не зміг пояснити, які обставини він має намір підтвердити матеріалами реєстраційної справи.

Зважаючи на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про витребування доказів.

Таким чином, керуючись статтями 50, 80, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача.

2. Відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Повний текст ухвали складено 27.01.2022.

Суддя Рим Т.Я.

1. Цивільне судочинство України: основні засади та інститути: монографія / В.В. Комаров, К.В. Гусаров, Н.Ю. Сакара та ін.; за ред. В.В. Комарова. Х.: Право, 2016. 848 с.