СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м.Харків Справа №922/2639/21 (922/4972/21)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Склярук О.І., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

позивача Валовина М.А., свідоцтво ХВ№002504 від 26.05.2021 року, ордер серія АХ№1055875 від 22.11.2021 року;

першого відповідача не з`явився;

другого відповідача не з`явився;

третього відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , (вх.№58Х/1-40) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 року у справі №922/2639/21 (922/4972/21)

за позовом ОСОБА_1 , м.Харків,

до 1. ОСОБА_2 , м.Харків,

2. ОСОБА_3 , м.Харків,

3. ОСОБА_4 , м.Харків,

про визнання недійсним правочину,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа №922/2639/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .

До Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява фізичної особи ОСОБА_1 , в якій просить:

1) визнати недійсним договір позики від 05.10.2021 року, укладений між ОСОБА_4 (позикодавець), з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (позичальники), з іншої сторони, на суму 2843000,00 грн;

2) стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 усі понесені судові витрати;

3) витребувати у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оригінал договору позики від 05.10.2017 року та оригінал додаткової угоди до договору позики від 02.05.2019 року для долучення до матеріалів судової справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 року у справі №922/2639/21 (922/4972/21) (суддя Міньковський С.В.) повернуто позовну заяву ОСОБА_1 разом з заявою про усунення недоліків.

Позивач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 року у справі №922/2639/21 (922/4972/21).

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не враховано, ані надання доказів, які підтверджують позовні вимоги, ані доводи щодо дійсної неможливості отримання оригіналу (або копії) оспорюваного договору, не взято до уваги жоден із доводів сторони (позивача) у зв`язку з чим обмежено доступ до правосуддя.

Так, у зв`язку з неможливістю самостійно надати доказ, представник позивача як у позовній заяві так і в заяві на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху додатково надав клопотання про витребування доказів. У клопотанні було зазначено, що позивач позбавлений можливості отримати та надати суду належним чином посвідчені копії (як того вимагають норми чинного законодавства) або оригінал оспорюваного договору від 05.10.2017 року і додаткової угоди до нього від 02.05.2019 року самостійно, оскільки не є стороною оспорюваного правочину. При цьому повідомлено суд, що неодноразові самостійні дії направлені на отримання таких документів не призвели до позитивного результату. Важливою обставиною є те, що в рамках справи №922/2639/21 було надано клопотання про призначення технічної експертизи документів та витребування оригіналів договору позики від 05.10.2017 року і додаткової угоди до нього. Однак у задоволенні таких клопотань було відмовлено і сторони договору навідріз заперечували проти надання оригіналів договору позики. Таким чином, як вказує апелянт, суду було достеменно відомо і про спроби позивача у даній справі та її представника отримати доказ самостійно, а також про відмову надання таких документів.

Скаржник вважає, що доводи суду першої інстанції про передчасність звернення із клопотанням про витребуванні доказів є некоректним. Крім того, у матеріалах справи №922/2639/21 відповідні документи у копіях наявні. Представник позивача дійсно може ознайомитися з матеріалами справи та зробити копії, однак надання копій із копій не відповідатиме вимогам до оформлення документів ДСТУ 4163:2020, а не засвідчені належним чином документи суд не може приймати як належний доказ. При цьому, засвідчити такі копії позивач не в змозі, оскільки самих оригіналів документів немає.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що вимоги ухвали суду від 20.12.2021 року про залишення позовної заяви було виконано у повному обсязі. Проте, навіть не дочекавшись спливу строку на усунення недоліків позовної заяви, суд прийняв оскаржувану ухвалу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача; встановлено строк на протязі якого відповідачі мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації такого права.

Ухвала суду від 11.01.2022 року була направлена учасникам справи рекомендованими листами за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі та які містяться в матеріалах справи №922/2639/21. Однак, згідно інформації з офіційного сайту «Укрпошта» - «Пошук поштових відправлень», ухвали суду, які направлялись на адресу відповідачів поверненні за зворотною адресою з посиланням «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною або яка міститься у відповідному реєстрі, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п.99 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п.п.116, 117 розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови КМУ від 05.03.2009 року №270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвал суду у даній справі відповідачами та повернення їх копій до суду з відповідною відміткою є наслідком діяння (бездіяльності) відповідачів щодо їх належного отримання та (або) повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Водночас діючі норми Господарського процесуального кодексу України не покладають на господарський суд обов`язок повторного направлення ухвали суду у разі її повернення без вручення адресату. При направленні відповідачеві ухвал судом дотримано відповідних вимог Господарського процесуального кодексу України. В матеріалах справи відсутні відомості щодо іншого місцезнаходження відповідачів.

Згідно з положеннями ч.2 ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про суд, який розглядає справу, сторони спору та предмет позову, дату надходження позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення, стадії розгляду справи, місце, дату і час судового засідання, рух справи з одного суду до іншого є відкритою та має бути невідкладно оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України, крім випадків, установлених законом.

Згідно із Законом України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення (включаючи ухвали суду господарського суду про відкриття провадження у справі) є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання (ст. 2). Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень; суд вносить до Реєстру всі судові рішення, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту (ст. 3). Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ст. 4).

Ухвали суду у даній справі розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що підтверджується даними вказаного Реєстру, який є відкритим.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини одним із критеріїв розумного строку розгляду справ є належна поведінка заявника, яка не повинна становити умисного затягування розгляду справи у відповідній державі.

Частиною 3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи, явку яких у судове засідання не було визнано обов`язковою, суд дійшов висновку, що неявка відповідачів в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 24.01.2022 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вже зазначалось, у провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа №922/2639/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 . В межах даної справи до Господарського суду Харківської області Гарнюк А.О. надано позовну заяву, в якій просить:

1) визнати недійсним договір позики від 05.10.2021 року, укладений між ОСОБА_4 (позикодавець), з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (позичальники), з іншої сторони, на суму 2843000,00 грн;

2) стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 усі понесені судові витрати;

3) витребувати у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оригінал договору позики від 05.10.2017 року та оригінал додаткової угоди до договору позики від 02.05.2019 року для долучення до матеріалів судової справи.

20.12.2021 року Господарським судом Харківської області винесено ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху. У резолютивній частині суд повідомив заявника про виявлені недоліки, а саме:

- відсутність копії (або оригіналу) оспорюваного акта чи договору;

- відсутність доказів, що підтверджують позовні вимоги.

Вказана ухвала була направлена позивачу рекомендованим листом та отримана останнім засобами поштового зв`язку 24.11.2021 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням.

28.12.2021 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якості додатків до якої надано докази в обґрунтування поданої позовної заяви, а також викладено позицію щодо неможливості надання копії оспорюваного договору. Разом із заявою про усунення недоліків позивачем надано клопотання про витребування доказів і звернуто увагу суду на те, що у тексті самої позовної заяви викладено інформацію про неможливість надання копії договору, а в прохальній частині викладено вимогу про витребування доказів договору позики і додаткової угоди до нього.

30.12.2021 року Господарським судом Харківської області винесено оскаржувану ухвалу. Так суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу дійшов висновку, що клопотання про витребування доказів є таким, що подано передчасно, без вжиття заявником самостійних заходів по отриманню доказу. Суд дійшов висновку, що подання такого клопотання свідчить про перекладення на суд обов`язку по збиранню доказів у справі, у зв`язку з чим відмовив у його задоволенні. Суд зазначив, що заявник не усунув недоліки щодо надання суду копії оспорюваного договору, тобто, з двох зазначених судом пунктів виявлених в позовній заяві недоліків, заявником виправлено лише один, що не може вважатися усуненням недоліків позовної заяви у зв`язку з чим, керуючись ч.6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернув позовну заяву заявнику.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду та вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача з огляду на наступне.

Вимоги до форми і змісту позовної заяви встановлені ст. ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 162 Господарського процесуального кодексу України до елементів позовної заяви віднесено перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зокрема, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Так, у резолютивній частині позовної заяви викладено вимогу про витребування у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оригіналу договору позики від 05.10.2017 року та оригіналу додаткової угоди до договору позики від 02.05.2019 року для долучення до матеріалів судової справи. Викладення такої вимоги опосередковано свідчить про відсутність таких документів у позивача.

Відповідно до ч.4 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Позивач надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій вказано, що отримати копії або оригінал оспорюваного договору від 05.10.2017 року та додаткової угоди до нього від 02.05.2019 року самостійно і надати належним чином засвідчені копії немає можливості, оскільки не є стороною такого договору та не має до нього відповідного доступу.

Таким чином, позивач керуючись приписами ч.4 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України надав до суду клопотання про витребування доказу договору позики та додатку до нього. При цьому таке клопотання було надано одночасно з позовною заявою викладено у прохальній частині та разом із заявою про усунення недоліків позовної заяви.

Вказане спростовує висновок суду першої інстанції про передчасність звернення з клопотанням про витребування доказів.

Щодо висновків місцевого господарського суду, що позивач як і її адвокат не позбавлені права звернутись з заявою (клопотанням) про ознайомлення з матеріалами справи про неплатоспроможність ОСОБА_2 або безпосередньо до керуючого реструктуризацією та зробити необхідні копії документів самостійно і надати їх до суду у даній справі, то колегія суддів погоджується в цій частині з доводами апелянта.

Так, представник позивача дійсно може ознайомитися з матеріалами справи та зробити копії, однак надання копій із копій не відповідатиме вимогам до оформлення документів ДСТУ 4163:2020, а не засвідчені належним чином документи суд не може приймати як належний доказ.

До того ж як відзначає суд, в матеріалах справи про неплатоспроможність ОСОБА_2 наявні копії документів на витребуванні яких наполягає позивач.

Колегія суддів відзначає, що оскільки позов ОСОБА_1 подано в межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_2 і в межах даної справи наявні документи, то в оскаржуваній ухвалі належним чином не обґрунтовано в чому полягає виключна необхідність у наданні таких документів саме позивачем.

Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підійшов до вирішення питання формально, без урахування конкретних обставин справи і оцінки доводів. Повертаючи позовну заяву у даній справі, місцевий господарський суд позбавив позивача права на доступ до правосуддя та справедливий суд, яке визначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції») від 16.12.1992 року).

Стаття 13 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 86 цього ж кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про повернення позовної заяви у даній справі винесена з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права. Таким чином, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 129 Конституції України, для захисту прав і охоронюваних законом інтересів сторін, ухвала Господарського суду Харківської області від 30.12.2020 року у справі №922/2339/21 (922/4972/21) підлягає скасуванню, а справа з урахуванням положень ч.3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України підлягає переданню на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 240, 269, 270, п.6, ч.1 ст.275, п.1 ст. 280, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 року у справі №922/2639/21 (922/4972/21) скасувати.

Справу №922/2639/21 (922/4972/21) направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.І. Склярук

Суддя І.А. Шутенко