РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.01.2022Справа № 910/17115/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарма Флора"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кан-Стайл"

про стягнення 31 443,92 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 26 443,92 грн., з яких: 25 132,80 грн. основного боргу, 163,19 грн. 3% річних, 250,72 грн. інфляційних втрат та 897,21 грн. пені за договором поставки № 30/06-21 від 0.06.2021. Позивачем також заявлено 5 000,00грн. витрат на правову допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки від 30.06.2021 № 30/06-21, останньому було поставлено товар, який не був оплачений на суму 25 132,80 грн. Окрім того, позивачем нараховано 163,19 грн. 3% річних, 250,72 грн. інфляційних втрат та 897,21 грн. пені на підставі вказаного договору поставки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляду справи.

Ухвала суду була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, що визначені в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 02090, м. Київ, вул. Харківське шосе, б.19, прим. 7015.

Проте, поштовий конверт № 2967 було повернуто суду 30.12.2021 з відміткою пошти: за закінченням терміну зберігання.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, в матеріалах справи міститься Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кан-Стайл" адвоката Микити Євгеньовича Скрипчука від 22.11.2021, який діє на підставі Ордеру серія АЕ №1088082, про ознайомлення з матеріалами справи.

29.11.2021 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Кан-Стайл" адвокат М.Є. Скрипчук ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить його підпис здійснений останнім в Клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2021 між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) був укладений договір поставки № 30/06-21 (надалі - Договір).

Відповідно до Договору постачальник продає, а Покупець купує і сплачує на умовах договору продукцію у кількості, асортименті та за цінами, вказаними в видаткових накладних, які є невід`ємною частиною Договору.

Як встановлено судом, на виконання Договору, на Замовлення №98 від 01.07.2021, за штрих-кодом 236-крем/бальзам "Золотий вус" з бджолиною отрутою у тубах 75 мл за ціною за од.18,70грн. у кількості 1120 штук, згідно видаткової накладної №2 від 01.07.2021 позивач здійснив постачання у власність відповідача товар (Елексір) на суму 25 132,80грн. з ПДВ.

Факт поставки Відповідачу продукції (Елексір) підтверджується видатковою накладною №2 від 01.07.2021, яка підписана позивачем та відповідачем та скріплена їх печатками, належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи.

Отже, як встановлено судом, Позивачем було виконане зобов`язання за Договором та поставлено Відповідачу Товар на загальну вартість 25 132,80грн.

Отримавши Товар за Договором, у Відповідача перед Позивачем, згідно умов Договору та відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, виникли зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий Товар на загальну суму 25 132,80грн.

Відповідно до п. 4.5 Договору, розрахунки за кожну партію товару, поставлену за даним договором, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів Покупцем на поточний рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати отримання товару.

З урахуванням дати отримання товару 01.07.2021 відповідно до видаткової накладної №2, останнім днем оплати коштів за отриманий Відповідачем товар припадав на 31.07.2021.

Всупереч ст. 74 ГПК України відповідачем не надано суду доказів оплати за одержаний товар, в визначений сторонами в п. 4.5 Договору строк.

Відповідач звертався до Позивача з Листом віл 27.08.2021 за №27082021 з проханням відстрочити дату платежу до 15.09.2021 та зобов`язувався повністю погасити борг до цього терміну.

В матеріалах справи відсутні докази погодження Позивачем відстрочити Відповідачу дату платежу до 15.09.2021.

Відповідно до п. 4.7 Договору, на будь-якій стадії співпраці Сторін за даним Договором Постачальник має право надати Покупцю, з метою послідуючого підписання, акт звірки взаєморозрахунків. Покупець зобов`язаний підписати та скріпити своєю печаткою акт звірки взаєморозрахунків протягом 3 робочих днів з дати його отримання від Постачальника та надіслати на адресу Постачальника другий екземпляр такого акту або в такий самий строк надати мотивовані зауваження щодо змісту отриманого акту. У разі якщо Покупець не виконає свій обов`язок щодо підписання та надання акту звірки взаємних розрахунків та не надасть у встановлені строки письмові мотивовані зауваження щодо змісту отриманого акту, такий акт буде вважатися погодженим Сторонами, а суми розрахунків (заборгованостей) -підтвердженими.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем 23.09.2021 на адресу Відповідача разом з Претензією від 21.09.2021 №1/09 про сплату заборгованості у сумі 25 132,80грн. направлявся Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2021 по 11.10.2021.

Покупець не виконав свій обов`язок щодо підписання та надання акту звірки взаємних розрахунків та не надав у встановлені строки письмові мотивовані зауваження щодо змісту отриманого акту, тому Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2021 по 11.10.2021 вважається погодженим Сторонами, а сума розрахунків (заборгованості)-підтвердженою, відповідно до п. 4.7 Договору.

Таким чином, станом на час розгляду справи Відповідач має заборгованість перед Позивачем по Договору поставки № 30/06-21 в розмірі 25 132,80грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За статтею 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в розмірі 25 132,80грн. доведений суду належним чином.

Строк оплати з умовами договору є таким, що настав.

Отже, за встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 25 132,80грн. основного боргу.

Позивачем, також заявлена вимога про стягнення з відповідача 163,19 грн. 3% річних, 250,72 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, то з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню 3% річних в сумі 163,19грн. та інфляційних втрат в сумі 250,72 грн., у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки від 30.06.2021 №30/06-21.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 897,21 грн. пені.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 6.2 договору передбачено, за порушення Покупцем строків оплати вартості поставленої Постачальником партії товару, у тому числі у випадку неповної оплати вартості такої партії товару, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення оплати вартості партії товару, від вартості партії товару, відносно якої були порушені строки оплати, за кожен день прострочення та за весь строк такого прострочення. Позовна давність до вимог про стягнення пені застосовується в три календарні роки.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки заявлений до стягнення розмір пені є вірним, позовна вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 897,21 грн. також підлягає задоволенню судом.

За встановлених обставин справи, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю в розмірі 26 443,92 грн.

Крім того позивач просив суд стягнути з відповідача 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно із ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу долучено до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги від 15.09.2021 № 15/09-21, Акт від 11.10.2021 №1 надання послуг згідно договору про надання правової допомоги від 15.09.2021 № 15/09-21, додаток №1 до Акт від 11.10.2021 №1 надання послуг, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія № 2130 адвоката Василенко Олега Вікторовича, Ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АЕ № 1096629, копія рахунка на оплату №1 від 11.10.2021 на суму 5 000,00 грн, копія платіжного доручення № 404 від 12.10.2021, на суму 5 000,00 грн. Суд зазначає, що в рахунку на оплату зазначено посилання щодо здійснення оплати по договору правової допомоги від 15.09.2021 №15/09-21.

Частини 1 та 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на спірні правовідносини сторін, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката 5 000,00 грн. є співмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, відповідає критерію розумності та підлягає стягненню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарма Флора" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кан- Стайл" (юридична адреса: 02090, м. Київ, вул. Харківське шосе, б.19, прим. 7015, фактична адреса: м. Київ, вул. Березняківська, 29, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарма Флора" (юридична адреса: 49040, м. Дніпро, вул. Панікахи, б.2, поштова адреса: 49126, м. Дніпро, бульвар Слави, 40, ) 25 132 (двадцять п`ять тисяч сто тридцять дві) грн.80 коп. основного боргу, 163 (сто шістдесят три) грн. 19 коп. 3% річних, 250 (двісті п`ятдесят) грн. 72 коп. інфляційних втрат, 897 (вісімсот дев`яносто сім) грн.21 коп. пені, 5 000 (п`ять тисяч ) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко