ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

17 січня 2022 року, м. Херсон, справа № 923/1513/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. , розглянувши у відкритому засіданні матеріали

за заявою: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

за участю секретаря судового засідання Рудченко І.О.,

учасники судового процесу: не прибули

у с т а н о в и в:

18.11.2021 в системі "Електронний суд" була сформована та 19.11.2021 за вх.№3516/21 надійшла до суду заява ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про власну неплатоспроможність, мотивована наступним:

- заявниця уклала кредитні договори з двома банками та 25 мікрофінансовими організаціями та на умовах цих договорів отримала відповідні кредитні кошти,

- заборгованість заявниці за 29-ма кредитними договорами за підрахунками заявниці та даними Українського бюро кредитних історій складає приблизно 189227,94грн;

- заявниця не має можливості сплатити (погасити) вказану кредитну заборгованість.

Ухвалою суду від 23.11.2021 дану заяву залишено без руху, через виявлені недоліки її матеріалів, та встановлено заявниці строк до 15.12.2021 на усунення недоліків заяви.

15.12.2021 в системі "Електронний суд" була сформована та 16.12.2021 надійшла до суду за вх.№ 9320/21 заява про усунення недоліків відповідно до ухвали суду від 23.11.2021, до якої вдруге додані договори, які вже були подані до суду разом з заявою ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (вх.№3516/21 від 19.11.2021). Поряд з цим, за заявою про усунення недоліків вказано, що заявниця вважає, що нею виконані вимоги суду, оскільки суду надано скріншоти з особистих електронних кабінетів заявниці на сайтах мікрофінансових установ, й на переконання заявниці наданими нею до суду матеріалами підтверджено виникнення у заявниці кредитних зобов`язань та отримання нею кредитних коштів, а також, вказано про те, що всі кредитні договори, які зазначено за її заявою (вх.№3516/21 від 19.11.2021) заявниця позбавлена можливості надати з об`єктивних причин.

Ухвалою від 16.12.2021 суд прийняв заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (вх.№3516/21 від 19.11.2021) до розгляду в підготовчому засіданні 05.01.2022 о 10год. Ухвала суду від 16.12.2021 була направлена заявниці через підсистему "Електронний суд" до електронного кабінету заявниці.

Ухвалою суду від 29.12.2021 за заявою представника заявниці - адвоката Хавіна В.О. (вх.№ 9602/21 від 28.12.2021) постановлено провести судові засідання у даній справі, зокрема, підготовче засідання 05.01.2022, за участі даного адвоката в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу для проведення відеоконференцій EasyCon.

Також, заява представника заявниці - адвоката Хавіна В.О. (вх.№ 9602/21 від 28.12.2021) містила у собі клопотання про відкладення призначеного на 05.01.2022 у даній справі засідання, через зайнятість цього адвоката 05.01.2022 в інших судових процесах у Господарському суді Запорізької області, зокрема, по справі № 908/3353/21.

В підготовче засідання 05.01.2022 заявниця та її представник - адвокат Хавін В.О. не прибули, у зв`язку з чим ухвалою суду від 05.01.2022, з урахуванням клопотання адвоката Хавіна В.О. про відкладення призначеного на 05.01.2022 підготовчого засідання, підготовче засідання у даній справі було відкладено на 17.01.2022 о 12-30год.

В підготовче засідання 17.01.2022 заявниця та її представник - адвокат Хавін В.О. не прибули, будь-яких заяв та клопотань стосовно даного підготовчого засідання не подали.

При вирішенні питання про відкриття за заявою ОСОБА_1 (вх.№3516/21 від 19.11.2021) провадження у справі про неплатоспроможність суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Кодекс України з процедур банкрутства встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

За ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що:

- "неплатоспроможність" - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

- "грошове зобов`язання" - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Верховний Суд за постановою від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20 (за пунктами 53-56) зробив наступні правові висновки стосовно основної мети Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ):

- процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес (пункт 53);

- захист публічного інтересу знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства (стаття 215 Господарського кодексу України, стаття 166-17 Кодексу України про адміністративні правопорушення), а також недопущення доведення боржника до банкрутства (стаття 219 Кримінального кодексу України) (пункт 54);

- захист приватного інтересу полягає у максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів (пункт 55);

- однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів (пункт 56).

Статтею 1 КУзПБ встановлено, що склад і розмір грошових зобов`язань, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Отже, обов`язком суду при вирішенні питання про наявність грошового зобов`язання та визначенні неплатоспроможності є встановлення прострочених грошових зобов`язань боржника перед кредиторами станом на час подання відповідної заяви до суду.

Відповідно до ст.113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному КУзПБ для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою Четвертою "Відновлення платоспроможності фізичної особи" КУзПБ.

Згідно з ч.1 ст.115 КУзПБ провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи може бути відкрито лише за заявою боржника.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.119 КУзПБ у підготовчому засіданні суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі, вирішує інші питання; підготовче засідання проводиться у порядку, передбаченому КУзПБ.

Аналогічний порядок проведення та мета підготовчого засідання визначені положеннями ст.39 КУзПБ, яка регулює питання відкриття провадження у справі про банкрутство юридичних осіб.

Зокрема, за ч.1 ст.39 КУзПБ передбачено, що перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні.

Згідно з ч.2 ст.39 КУзПБ у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

За постановою від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20 (за пунктами 61, 70-73) Верховний Суд зробив, також, наступні правові висновки стосовно застосування статті 39 КУзПБ, а також стосовно використання певних підходів при розгляді заяви кредитора та визнання кредиторських вимог:

- завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором, встановлення наявності спору про право, встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі (пункт 61);

- використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство (пункт 70);

- наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, й порушує права боржника у справі про банкрутство (пункт 71);

- для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення (пункт 72);

- у разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (пункт 73).

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи за результатами проведення підготовчого засідання, дослідивши матеріали відповідної заяви фізичної особи, суд повинен, серед іншого, визначитися з питання наявності грошових вимог до боржника та розміру таких вимог за станом на час подання заяви до суду, несплати боржником на користь кредиторів належних ним коштів. Поряд з цим, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи суд зобов`язаний дослідити не тільки надану заявницею інформацію про кредитні договори, за якими у заявниці, як-то стверджується за її заявою, наявні грошові зобов`язання (зокрема, прострочені) за кредитами (позиками) тощо, але й дослідити та встановити безпосередні докази укладання таких договорів, наявності та розміру заборгованості за такими договорами. Необхідність аналізу таких договорів пов`язана з визначеною КУзПБ метою проведення підготовчого засідання.

У даному випадку Заявницею у якості підтвердження укладення договорів з кредиторами та наявності заборгованості надані конкретизований список 27-ми кредиторів заявниці, з зазначенням по кожному з кредиторів - повного найменування, місцезнаходження, ідентифікаційного коду юридичної особи, реквізитів кредитного договору (договору позики), всього у кількості 29 договорів, суми кредиту, строків повернення кредиту та загальної суми грошових вимог кредитора та копії восьми договорів надання позики та дев`яти кредитних договорів, а також індивідуальної частини договору № -694638 про надання фінансового кредиту. Також заявницею надані скріншоти з особистих електронних кабінетів мікрофінансових установ.

Заявницею не подані до суду копії всіх кредитних договорів та докази отримання кредитних коштів, що унеможливлює здійснення їх аналізу для досягнення мети підготовчого засідання, а саме підтвердження наявності кредитних зобов`язань та заборгованості на суму 189227,94грн.

Стосовно наданого заявницею документу з інформацією "Українського бюро кредитних історій" щодо наявних кредитних договорів суд зазначає, що такий документ не може бути прийнятий судом в якості безпосереднього доказу кредитних правовідносин заявниці з огляду на наступне.

Правові, організаційні засади формування та ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, порядок діяльності таких бюро встановлено нормами Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" (№2704-IV від 23.06.2005) (надалі - Закон № 2704-IV).

За ст.3 Закону № 2704-IV, визначено його термінологію, зокрема, такі терміни:

- "бюро кредитних історій" - це юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію (надалі - бюро),

- "ведення кредитної історії" - це діяльність бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію,

- "кредитна історія" - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону,

- "користувач бюро" - це юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає та має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію,

- "кредитний звіт" - це сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії,

- "кредитний правочин" - це правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу).

Відповідно до ст.5 Закону № 2704-IV джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються користувачем до бюро та відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел.

За ст.7 Закону № 2704-IV визначений перелік інформації, що містить кредитна історія, а саме, - це, серед іншого, наступна інформація про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії:

- відомості про кредитний правочин (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину),

- суму зобов`язання за укладеним кредитним правочином,

- вид валюти зобов`язання,

- строк і порядок виконання кредитного правочину,

- відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином,

- дату виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір та стадія погашення,

- відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо),

- відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання.

Відповідно до ст.11 Закону № 2704-IV визначено підстави та порядок надання кредитного звіту, а саме:

- бюро надають інформацію з кредитних історій у формі кредитних звітів; кредитні звіти містять усю інформацію з кредитної історії, якщо інші обсяги інформації не передбачені Положенням бюро або договором (частина 1),

- бюро надають інформацію, яка складає кредитні історії, виключно користувачам та іншим бюро на підставах, передбачених цим Законом (частина 3),

- бюро надають кредитні звіти користувачам за їх запитами на паперовому або електронному носіях на умовах, передбачених цим Законом та договором (частина 4),

- кредитні звіти надаються користувачам без права передачі їх або інформації, що міститься в них, третім особам (частина 5).

Відповідно до ст.13 Закону № 2704-IV суб`єкт кредитної історії має право:

- ознайомитися з інформацією, що міститься у його кредитній історії, а саме кредитним звітом та інформацією з реєстру запитів (частина 1);

- суб`єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що передбачена частиною першою цієї статті, шляхом звернення до бюро у порядку, визначеному Положенням про бюро (частина 2);

- бюро зобов`язане надати суб`єкту кредитної історії інформацію протягом двох робочих днів з дня отримання від нього відповідного запиту (частина 4).

З урахуванням змісту вказаних норм Закону № 2704-IV суд дійшов таких висновків:

- на законодавчому рівні допускається ведення відповідними суб`єктами господарської діяльності кредитних історій у вигляді баз даних щодо інформації про виконання фізичними та юридичними особами зобов`язань за кредитними правочинами,

- користувач такої інформації має право отримувати кредитний звіт, який є сукупністю інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії,

- кредитний звіт надається на паперовому або електронному носіях.

Поряд з цим, норми Закону № 2704-IV не містять положень стосовно порядку формування, форми та обов`язкових реквізитів кредитного звіту, наявність яких надавала б можливість ідентифікувати особу, яка відповідальна за його формування та відповідність даних самій кредитній історії.

В свою чергу, за загальним правилом оформлення документації (згідно з загальноприйнятим підходом) в частині підтвердження відповідності інформації, яку містить певний (конкретний) документ, відомостям, на підставі яких такий документ складений, відповідним належним підтвердженням є підписання документа відповідальною посадовою особою.

Роздруківка кредитного звіту, яка надана заявницею в якості підтвердження наявності власних договірних зобов`язань, не підписана ані письмово, ані електронним цифровим підписом відповідною посадовою особою кредитного бюро, а тому не може бути прийнята судом в якості належного доказу наявності кредитних договорів, на підставі яких виникла заборгованість у стверджуваному за заявою ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (вх.№3516/21 від 19.11.2021) розмірі, а саме, 189227,94грн.

Безпосередньо ж сама така роздруківка не може бути прийнята судом в якості документального доказу, оскільки заявницею не доведено суду обставин формування та надання кредитного звіту, а саме, чи був кредитний звіт сформований та наданий він на паперовому чи-то електронному носії.

З огляду на положення ч.1 ст.2 КУзПБ, за якими визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України, суд при здійсненні провадження у справах про неплатоспроможність зобов`язаний застосовувати положення Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), якими визначений порядок подання доказів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими доказами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Тобто, доказами, серед інших, є письмові документи, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), які стосуються наявного між сторонами спору або мають значення для правильного вирішення справи..

Відповідно до ст.74 ГПК України: обов`язок з доказування певних обставин покладається на сторону, яка на них посилається (частина 1); докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3); суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4).

Відповідно ж до ч.1 ст.81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Таким чином, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, а обов`язок з доказування певних обставин покладається на сторону, яка на них посилається.

За змістом положень ст.14 ГПК України суд розглядає справи за принципом диспозитивності сторін, згідно з яким справи розглядаються судом в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність застосування даного принципу диспозитивності полягає у здійсненні судом розгляду справи не інакше як на підставі доказів, які подала заявниця або доказів, які витребувано судом у випадках, що передбачені ГПК України.

При цьому збирання доказів по справі не є обов`язком суду, крім випадків, які прямо встановлено нормами ГПК України.

Заявниця, ОСОБА_1 , не подавала клопотання про витребування доказів, а також, не подавала безпосередньо докази наявності кредитних зобов`язань, отримання кредитів та заборгованості (з відображенням періоду її виникнення за кожним з договорів).

Відповідно до п.1 - п.3 ч.1 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

В свою чергу, у відповідності до положень ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд за постановою від 31.03.2021 у справі № 923/875/19 зробив наступні правові висновки стосовно застосування ст.79 ГПК України:

- стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, а тому необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу,

- тлумачення змісту ст.79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Поряд з цим, у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 Верховний Суд, також, зробив, також, наступні висновки:

- принцип стандарту доказування передбачає покладання тягаря доказування на сторони,

- одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує,

- така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З урахуванням положень наведених правових норм та вказаних правових висновків Верховного Суду стосовно застосування цих норм в контексті поданої заяви суд дійшов висновку про:

- обов`язок заявниці надати до суду достатні та належні докази в підтвердження власної правової позиції, а також, обставин, якими обґрунтовано вимоги заявниці за її заявою (вх.№3516/21 від 19.11.2021);

- відсутність обов`язку суду вважати доведеними та встановленими обставини, про які заявниця стверджує за своєю заявою (вх.№3516/21 від 19.11.2021), без достатнього підтвердження (доведення) таких обставин відповідними доказами.

У відповідності до положень ст.116 КУзПБ обов`язок подання документів, на підставі яких виникла заборгованість заявниці, лежить на заявниці.

Відповідно до п.14 ч.3 ст.116 ГПК України до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, серед іншого, й інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 КУзПБ.

Верховний Суд за постановою від 23.11.2020 по справі 922/1734/20 зробив правовий висновок стосовно застосування положень ст.116 КУзПБ, вказавши, що за цією статтею визначений перелік документів (доказів) які в обов`язковому порядку додаються до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Оскільки заявницею не подано до суду доказів наявності кредитних зобов`язань, отримання кредитів та заборгованості (з відображенням періоду її виникнення за кожним з договорів) суд дійшов висновку про те, що заявниця не довела обставин прострочених грошових зобов`язань перед кредиторами за станом на час подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (вх.№3516/21 від 19.11.2021) до суду.

Згідно з п.1 ч.4 ст.119 КУзПБ за наслідками підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, якщо відсутні підстави для відкриття провадження у справі.

Безпосередньо ж підстави для відкриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи наведені у ч.2 ст.115 КУзПБ.

Зокрема, за ч.2 ст.115 КУзПБ такими підставами є:

- наявність прострочених зобов`язань боржника перед кредиторами не менше 30 розмірів заробітної плати,

- припинення боржником погашення кредитів у розмірі більше 50 % місячних платежів за кожним з кредитних зобов`язань упродовж двох місяців,

- ухвалення постанови у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення,

- існування інших обставин, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі.

Заявниця не довела наявність прострочених зобов`язань перед кредиторами, припинення погашення нею кредитів за кожним з кредитних зобов`язань та взагалі наявність заборгованості перед кредиторами, а тому відсутні підстави для відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність.

Керуючись ст.ст.115, 119 Кодексу України з процедур банкрутства, а також ст.ст.232, 234 Господарського процесуального кодексу України суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, які встановлені положеннями ст.ст.254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 20.01.2022.

Суддя К.В. Соловйов