ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2022 Справа №917/1671/21

м.Полтава

Суддя Паламарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв", вул.Гоголя, 137, а/с 271, м.Черкаси, 18002

до Полтавського державного аграрного університету, вул. Григорія Сковороди, 1/3, м.Полтава, Полтавська область, 36003

про стягнення 90 772,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

29.10.2021 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" до Полтавського державного аграрного університету про стягнення 90772,15 грн. заборгованості за Договором постачання природного газу №С/107-20 від 03.02.2020р., з яких: 77 400,25 грн. - заборгованості за спожитий природний газ, 7 860,90 грн. - пені, 1 571,33 грн. - 3% річних, 3 939,67 грн. - інфляційних втрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2021р. даний позов був переданий на розгляд судді Паламарчука В.В.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не здійснював оплату поставленого природного газу за січень 2021р. за Договором №С/107-20 від 03.02.2020р.

Ухвалою від 04.11.2021р. суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень до 5 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

У відзиві на позовну заяву (вхід. №13124 від 26.11.2021р.) відповідач посилається на те, що дія Договору закінчилася 31.01.2021р. та ним в повному обсязі, відповідно до умов Договору та Угоди, сплачено за отриманий природний газ включно до 31.01.2021р., а отже відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідач зауважує, що університет є бюджетною установою, що підпорядковується Міністерству освіти та науки України та фінансується за рахунок коштів державного бюджету, має свій кошторис в якому відсутні видатки на відшкодування безпідставно нарахованих витрат.

У відповіді на відзив №751/09-02 від 02.12.2021р. (вхід. №13520 від 06.12.2021р.) позивач не погодився із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, зазначив, що заборгованість нарахована за фактичний об`єм поставленого природного газу. Відповідно до умов Договору та Постанови НКРЕКП №2496 від 30.09.2015р. розрахунок споживача здійснюється не за замовлені обсяги, а за фактично спожиті споживачем. Щодо неправомірності нарахування пені, позивач зазначає що недотримання споживачем дисципліни споживання природного газу та відсутність фінансування не звільняє боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідач правом подання заперечень, в порядку ст. 167 ГПК України, не скористався.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 233 ГПК України рішення прийнято в нарадчій кімнаті.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

03 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (далі - позивач, постачальник) та Полтавським державним аграрним університетом (далі - відповідач, споживач) укладено договір № С/107-20 (далі - Договір; а.с.4-9).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник постачає товар згідно коду ДК 021:2015 (CPV 2008)- 09120000-6 - Газове паливо (природний газ для потреб організації), (далі - газ) Споживачеві в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях.

Відповідно до п. 3.1. Договору, постачання природного газу здійснюється за ціною, що вільно встановлюється між Постачальником та Споживачем. Загальний обсяг природного газу, що постачається для потреб Споживача складає 1 090 000,00 куб.м. (п.3.1.1). Ціна природного газу за цим Договором визначається за 1000 куб.м. з урахуванням вартості замовлення потужності складає 3 957,50 грн. Крім того, ПДВ (20%) - 791,50 грн. Ціна природного газу до сплати за 1000 куб.м. - 4 749,00 грн. (на дату підписання Договору) (п.3.1.2). Загальна сума договору становить 5 176 410,00 грн. (з ПДВ) (п.3.1.3).

Пунктом 3.2 Договору установлено, що вартість фактично поставленого Споживачу обсягу природного газу, протягом відповідного розрахункового місяця визначається як добуток ціни природного газу та обсягу фактично поставленого Споживачу природного газу, за відповідний розрахунковий період, згідно актів приймання-передачі природного газу. Загальна вартість Договору складається з місячних сум вартості фактично поставлених обсягів природногг газу, згідно актів приймання-передачі складених Сторонами протягом періоду постачання (п.3.3 Договору).

Відповідно до п. 3.7 Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є відповідний розрахунковий місяць. Розрахунки Споживача за природний газ здійснюються за розрахунковий період, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, протягом 7 банківських днів після підписання актів прийому-передачі обсягів природнього газу.

Датою оплати (здійснення розрахунку) визначається дата, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок Постачальника (п.3.9 Договору). За підсумками розрахункового періоду, Споживач до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (про транспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та Споживачем, відповідно до вимог чинного законодавства України (п.3.10 Договору).

На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ/ГТС, Постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає Споживачу два примірника акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником Постачальника (п.3.11 Договору). Споживач протягом двох днів з дня одержання акту приймання - передачі природного газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання - передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмові формі мотивовану відмову від підписання акта приймання - передачі природного газу (п.3.12 Договору).

Відповідно до пункту 4.2.З. Договору, споживач зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу, згідно з умовам Договору; провести повний розрахунок із Постачальником за природний газ, спожитий Споживачем до дати переходу до нового постачальника та виплати на рахунок Постачальника суму компенсації, визначеної умовами даного Договору (п. 4.2.6 Договору).

Відповідно до п. 8.2. Договору, у разі прострочення виконання Споживачем своїх зобов`язань в частині оплати за спожитий природний газ, у порядку визначеному цим Договором, Споживач зобов`язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми ростроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно п.11.1 Договору термін його дії з моменту підписання та діє до 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Протягом дії договору було укладено наступні додаткові угоди:

- додаткова угода №1 від щодо зміни реквізитів (а.с.11);

- додаткова угода №2 від 01.10.2020 р. щодо зміни ціни за 1000,0 куб.м. - 5 223,90 грн. з ПДВ (а.с.12);

- додаткова угода №3 від 05.11.2020 р. щодо зміни ціни за 1000,0 куб.м. - 5 724,84 грн. з ПДВ (а.с.13);

- додаткова угода №4 від 10.11.2020 р. щодо зміни ціни за 1000,0 куб.м. - 6 275,36 грн. з ПДВ (а.с.14);

- додаткова угода №5 від 13.11.2020 р. щодо зменшення суми Договору 1 882 608,00 грн. (а.с.15);

- додаткова угода №6 від 30.11.2020 р. щодо зміни ціни за 1000,0 куб.м. - 6 880,39грн. (а.с.16);

- додаткова угода №7 від 18.12.2020 р. щодо зміни ціни за 1000,0 куб.м. -7 551,00 грн. (а.с.17);

- додаткова угода №8 від 29.12.2020 р. щодо продовження строку дії Договору до 31.01.2021р., а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання (а.с.18);

- додаткова угода №9 від 12.01.2021 р. щодо затвердження суми (20%) пролонгації Договору - 502 663,19 грн. (а.с.19);

- додаткова угода №10 від 16.01.2021 р. (а.с.20).

Позивач у позові зазначає, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу у січня 2021р. природний газ в загальній кількості 79,575 тис.м.куб. на загальну суму 600874,00 грн., в підтвердження чого позивач склав акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2021р. №РН-0000753, № РН-0000754, № РН-0000755 (а.с.21-23).

Акти приймання-передачі природного газу підписані відповідачем.

Позивач у позові зазначає про те, що на оплату вартості поставленого газу він зарахував здійснену відповідачем оплату в сумі 502 663,19 грн. та залишок переплати за Договором в розмірі 20 810,56 грн.

Заборгованість у сумі 77 400,25 грн. відповідачем не сплачена.

Позивач направив відповідачу претензію № 142/21-01 від 17.06.2021 з вимогою оплати боргу (а.с.29).

06.07.2021 року відповідач на адресу позивача направив відповідь на претензію №74/59-17 в якій повідомив про виконання договірних зобов`язань в повному обсязі (а.с. 30).

Заборгованість відповідачем не сплачена та становить 77 400,25 грн.

За порушення строку оплати, позивач заявив до стягнення 7 860,90 грн. - пені, 1 571,33 грн. - 3% річних та 3939,67 грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період з 24.02.2021р. по 26.10.2021р.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦК України, цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі - Господарського кодексу України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 ГК України.

Відповідно до ч.2 ст.509, ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В статті 628 ЦК України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В статті 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до наданих позивачем актів приймання-передачі природного газу №РН-0000753, №РН-0000754, №РН-000755 від 31.01.2021р. протягом січня 2021р. ним поставлено відповідачу природний газ в загальній кількості - 79,575 тис.м.куб. на суму - 600 874,00 грн. Акти підписані представниками сторін та засвідченні печатками підприємств.

Позивачем було здійснено зарахування оплати в сумі 502 663,19 грн. (згідно платіжного доручення №71 від 17.02.2021р.) та залишок переплати за Договором в розмірі 20 810,56 грн. Таким чином, згідно Актів приймання-передачі заборгованість відповідача становить 77 400,25 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує факт поставки природного газу та вказує на те, що ним згідно платіжного доручення №71 від 17.02.2021р., сплачена загальна сума вартості поставленого газу в розмірі 502 663,19 грн., відповідно до пункту 2 Додаткової угоди від 12.01.2021р.

Проте, судом враховано, що відповідно до положень постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил постачання природного газу» від 30.09.2015р. №2496, Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VII цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання. Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VII цих Правил. (п.10 розділу ІІ).

Крім того, відповідно до п. 2.7 Договору, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу за цей період, Споживач зобов`язаний компенсувати Постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеної цим Договором.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 77 400,25 грн. - вартості поставленого природного газу, спожитого в січні 2021 року підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що у разі прострочення виконання споживачем своїх зобов`язань з оплати вартості газу, у порядку визначеному цим Договором, споживач зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем на підставі вказаних положень нараховано 7860,90 грн. пені за період з 24.02.2021р. по 26.10.2021р.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п. 3.7. Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є відповідний розрахунковий місяць. Розрахунки Споживача за природний газ здійснюються за розрахунковий період, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, протягом 7 банківських днів після підписання актів прийому-передачі обсягів природного газу. Відповідно до п.3.12 Договору, Споживач протягом двох днів з дня одержання акту приймання - передачі природного газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання - передачі природного газу.

Акти приймання-передачі № РН-0000753, №РН-0000754, №РН-000755 від 31.01.2021p., були направлені Споживачу на електронну адресу, зазначену в реквізитах Договору 11.02.2021р (копія скрін-шоти з електронної пошти а.с.24-28). Таким чином, зобов`язання мали бути виконанні до 23.02.2021 р.,

Враховуючи положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України кінцевою датою нарахування пені є 23.08.2020р.

Отже, пеня за період 23.02.2021р. по 23.08.2021р. становить 5615,23 грн. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, вимоги в частині стягнення 2245,67 грн. - пені слід відхилити, як заявлені з порушенням ч.6 ст. 232 ГК України.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Позивачем здійснено нарахування 3% річних за період з 22.02.2021р. по 26.10.2021р. Як було встановлено судом застосування цивільно-господарських санкцій за січень 2021 року здійснюються з 23.02.2021 року.

Суд здійснив перерахунок 3% річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт" та встановив, що до стягнення підлягає 1564,97 грн. за період з 23.02.2021р. по 26.10.2021р. В іншій частині нарахованих 3% річних суд відмовляє.

Суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат за період березень-вересень 2021 р. (за допомогою інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт") та встановив його невідповідність. Згідно здійсненого судом перерахунку інфляційні збитки становлять 3941,79 грн., що перевищує розмір інфляційних втрат заявлений позивачем до стягнення з відповідача (3939,67 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, суд не має права вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача інфляційні втрати більші аніж заявлено позивачем у позові.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 3939,67 грн.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому до стягнення з відповідача підлягає 2213,70 грн. - судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавського державного аграрного університету (вул. Григорія Сковороди, 1/3, м. Полтава, Полтавська область, 36003, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (вул. Гоголя, 137, а/с 271, м.Черкаси, 18002, ) заборгованість за Договором постачання природного газу №С/107-20 від 03.02.2020р. в розмірі 88520,12 грн., з яких: 77 400,25 грн. - сума основного боргу, 5615,23 пеня, 3939,67 грн. - інфляційних втрат, 1564,97 грн. - 3% річних, 2213,70 грн. - судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Паламарчук