ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р. Справа № 910/18526/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар: Місюк О.П.

за участю представників cторін згідно протоколу судового засідання від 17.01.2022

розглянувши апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2021

у справі №910/18526/21 (суддя - Алєєва І.В.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до: 1. ОСОБА_1 ; 2. ОСОБА_2 ; 3. ОСОБА_3 ; 4. ОСОБА_4 ; 5. ОСОБА_5 ; 6. ОСОБА_6 ; 7. ОСОБА_7 ; 8. ОСОБА_8 ; 9. ОСОБА_9 ; 10. ОСОБА_10 ; 11. ОСОБА_11 ; 12. ОСОБА_12 ; 13. ОСОБА_13 ; 14. ОСОБА_14 ; 15. ОСОБА_15 ; 16. ОСОБА_16 ; 17. ОСОБА_17 ; 18. ОСОБА_18 ; 19. ОСОБА_19 ; 20. ОСОБА_20 ; 21. ОСОБА_21 ; 22. ОСОБА_22 ; 23. ОСОБА_23 ; 24. ОСОБА_24 ; 25. ОСОБА_25

про стягнення збитків.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 про солідарне стягнення шкоди (збитків) у розмірі ,86 грн у порядку ч. 5 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ч. 5 ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність". У позовній заяві зазначено, що її подано в інтересах кредиторів, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації Акціонерного товариства "Банк "Таврика".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі №910/18526/21 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 у справі №910/12803/18, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 07.10.2021, відмовлено у задоволенні аналогічного позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про солідарне стягнення шкоди (збитків) у розмірі ,86 грн. На переконання місцевого господарського суду, рішення у справі №910/12803/18 ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження за позовною заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали неправильно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено приписи процесуального права.

Позивач зазначає, що 30.06.2021 було прийнято Закон України №1588-ІХ, відповідно до якого внесено зміни до ст. 53 ГПК України та ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зазначені зміни полягають у наданні права Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після припинення неплатоспроможного банку пред`являти позови до пов`язаних з банком осіб про стягнення шкоди (збитків) у порядку ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в інтересах кредиторів неплатоспроможного банку, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку.

З огляду на викладене, на переконання позивача, підстави та правове обґрунтування позовів в обох справах є різними, оскільки у справі №910/12803/18 позов було заявлено в інтересах неплатоспроможного банку, а не кредиторів банку. За наведених підстав, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб також вважає, що у справах різним є і склад учасників.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2021 апеляційну скаргу у справі №910/18526/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду, відкрито апеляційне провадження у справі №910/18526/21, призначено її до розгляду на 17.01.2022, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів на апеляційну скаргу п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

До суду 28.12.2021 від відповідача-23 ОСОБА_23 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

04.01.2022 від представника відповідачів-1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9, 13, 14, 15, 16, 18, 19, 20, 22, 23, 24, 25 надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому останній також просить залишити без змін оскаржувану ухвалу, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У призначене засідання суду 17.01.2022 з`явилися представники позивача, відповідачів-1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9, 13, 14, 15, 16, 18, 19, 20, 22, 23, 24, 25, особисто відповідачі-8, 18, 24, 25 та надали пояснення по суті поданої апеляційної скарги.

Натомість, представники відповідачів-6, 10, 11, 12, 17, 21 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином. Доказів поважності причин відсутності вказаних представників суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні і докази про те, що відповідачі, які не з`явилися, або ж їх представники були позбавлені можливості через будь-які перешкоди, у тому числі спричинені карантинними обмеженнями, бути присутніми у судовому засіданні.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Разом з цим, як було зазначено вище, учасники справи належним чином повідомлялися про розгляд справи та, у свою чергу, не повідомили суд про причини неявки у судове засідання уповноважених представників. Отже, неявка у судове засідання відповідачів-6, 10, 11, 12, 17, 21 або їх представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та відповідачів-8, 18, 24, 25, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Апеляційний суд зазначає, що в межах розгляду спору у справі №910/12803/18 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 про стягнення солідарно ,86 грн шкоди в порядку ч. 5 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позовні вимоги у вказаній справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб обґрунтовував тим, що під час здійснення процедури ліквідації Акціонерного товариства "Банк "Таврика" встановлено недостатність майна банку для покриття вимог кредиторів на суму ,86 грн, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з визначених відповідачів, як пов`язаних з банком осіб, збитків, що були завдані внаслідок неправомірних дій таких осіб відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Підставою звернення з позовом Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було визначено ч. 5 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ч. ч. 1 та 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1190 Цивільного кодексу України, а також ч. ч. 5 та 6 ст. 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 у справі №910/12803/18 у задоволенні позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 у справі №910/12803/18 змінено, викладено його мотивувальну частину в іншій редакції, в решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.10.2021 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 у справі №910/12803/18 скасовано, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 залишено в силі.

Як убачається з матеріалів даної справи №910/18526/21 та вже було зазначено, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 про солідарне стягнення шкоди (збитків) у розмірі ,86 грн у порядку ч. 5 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ч. 5 ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

При цьому, у позовній заяві зазначено, що її подано в інтересах кредиторів, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації Акціонерного товариства "Банк "Таврика".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Апеляційний суд зазначає, що однією з цілей застосування цих норм процесуального права законодавець визначив, зокрема, уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Передумовою для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами, в одній з яких спір, зокрема, розглянуто по суті позовних вимог шляхом ухвалення відповідного судового рішення.

Зазначена норма процесуального закону є імперативною та не допускає розгляду справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав за умови одночасної наявності судового рішення, що набрало законної сили.

Так, звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач у позовній заяві викладає предмет і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 та постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №922/2575/19, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. При цьому, не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондує із способами захисту права, які визначені у ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Обґрунтовуючи відмінність підстав позову та складу учасників у справах №№910/12803/18 та 910/18526/21, позивач у позовній заяві, а також у поданій апеляційній скарзі зазначає, що 30.06.2021 було прийнято Закон України №1588-ІХ, відповідно до якого внесено зміни до ст. 53 ГПК України та ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зазначені зміни полягають у наданні права Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після припинення неплатоспроможного банку пред`являти позови до пов`язаних з банком осіб про стягнення шкоди (збитків) у порядку ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в інтересах кредиторів неплатоспроможного банку, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку. З огляду на викладене, на переконання позивача, підстави та правове обґрунтування позовів в обох справах є різними, оскільки у справі №910/12803/18 позов було заявлено в інтересах неплатоспроможного банку, а не кредиторів банку. За наведених підстав, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вважає, що у справах різним є і склад учасників.

Разом з цим, апеляційний суд вказує на те, що позивачем в обох справах є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а відповідачами - 25 фізичних осіб, які є колишніми членами наглядової ради та правління Акціонерного товариства "Банк "Таврика".

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, які звертаються до суду за захистом прав і інтересів інших осіб, повинні надати суду документи, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах таких осіб.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 53 ГПК України у редакції Закону України №1588-ІХ, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, звертаючись з позовом про відшкодування шкоди (збитків) у порядку ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", діє від імені та в інтересах неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а у разі припинення неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", як юридичної особи - в інтересах кредиторів, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку.

Разом з цим, звертаючись до суду з позовною заявою, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначив, що позов подано в інтересах кредиторів банку, однак не вказав при цьому конкретних осіб, в інтересах яких подано позов.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не може погодитися з аргументами позивача в частині відмінності у складі учасників у справах №№910/12803/18 та 910/18526/21.

Предметом позову у вказаних справах є солідарне стягнення шкоди (збитків) у розмірі ,86 грн у порядку ч. 5 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ч. 5 ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Тобто, предмети позову є також аналогічними.

При цьому, колегія суддів зазначає, що аналогічними є і підстави поданих позовів.

Як було зазначено вище, підставою позову є факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

При зверненні з позовом у справі №910/18526/21 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказує на те, що під час здійснення процедури ліквідації Акціонерного товариства "Банк "Таврика" встановлено недостатність майна банку для покриття вимог кредиторів на суму ,86 грн. Проте, аналогічні підстави позову вже були предметом розгляду спору у справі №910/12803/18, рішення у якій набрало законної сили.

Натомість, у позовній заяві та апеляційній скарзі позивач обґрунтовує відмінність підстав позову у цій справі та у справі №910/12803/18 виключно внесенням змін до законодавства, а отже посиланням на різні норми права. Разом з цим, колегія суддів вкотре наголошує на тому, що внесення змін до законодавства, яке регулює спірні правовідносини сторін, не може слугувати підставою для звернення до суду з новим позовом, оскільки правовідносини сторін не зазнали при цьому змін, як і обставини справи. Тобто, позивач у позовній заяві не змінював первісні фактичні підстави позову, а лише доповнив їх новим нормативно-правовим обґрунтуванням, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, не є зміною підстав позову.

За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду стосовно того, що станом на день подання позовної заяви у справі, що переглядається, у справі №910/12803/18 ухвалено рішення, що набрало законної сили, у спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зазначене має наслідком застосування п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України та, відповідно, відмови у відкритті провадження за аналогічним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, аргументи позивача, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обставин щодо правомірного застосування судом приписів процесуального закону, а тому відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/18526/21.

При цьому, суд не здійснює розподіл витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положень Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/18526/21 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 27.01.2022.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов