ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2022 Справа № 917/1460/21

Суддя Господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н. С., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик", вул. Є.Харченка, 42, м. Київ, 02088,

до Фізичної особи - підприємця Плахтія Валерія Миколайовича, АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1

про стягнення 43283,78 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (далі - ТОВ "Баядера Логістик", позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. 1661/21 від 16.09.2021р.) до Фізичної особи-підприємця Плахтія Валерія Миколайовича (далі - ФОП Плахтій В.М.) про стягнення 43 283,78 грн заборгованості за Договором поставки № БП856 від 23.02.2019, яких: 31 818,36 грн. - основний борг, 4 568,89 грн. - 20% річних, 2 681,82 грн. - пеня, 1 987,42 грн. - інфляційне збільшення суми боргу, 2 227,29 грн. - штраф.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка до цього часу не погашена.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2021 даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.09.2021 заяву ТОВ "Баядера Логістик" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №917/1460/21. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи. Також, зазначеною ухвалою було встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема, було встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

Про відкриття провадження у справі позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвали суду від 21.09.2021 (а.с. 38, 39).

Відповідач відзив на позов не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

28.10.2021 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог за вх. № 11827 від 28.10.2021, з доказами направлення заяви відповідачу 27.01.2022 р.( а.с .54). В зазначеній заяві позивач повідомив про погашення відповідачем суми основного боргу за отриманий товар у повному обсязі, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 11 465,42грн, у тому числі 4 568,89грн - 20% річних, 1 987,42грн. - інфляційне збільшення суми боргу, 2 681,82грн. - пені, 2 227,29грн. - штрафу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу Україн якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Провадження у справі відкрито 21.09.2021, а отже останнім днем строку для подання позивачем заяви про зменшення позовних вимог є 21.10.2019.

Згідно відмітки канцелярії господарського суду Полтавської області, заява про зменшення розміру позовних вимог була подана позивачем 28.10.2021, тобто поза межами 30-ти денного строку з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, заява про зменшення розміру позовних вимог подана з порушенням приписів чинного законодавства України, клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку позивачем не подано, а тому судом до розгляду не приймається.

Інших заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України).

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті відповідно до вимог ст.233 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Між ТОВ "Баядера Логістик" (позивач, за умовами договору - постачальник) та ФОП Плахтій В.М. ( відповідач, за умовами договору - покупець) укладено Договір поставки № БП856 від 23.02.2019 (далі - Договір поставки)(а.с. 5-6).

Зазначений договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця алкогольні напої (надалі - Товар), а покупець зобов"язується прийняти і оплатити Товар в порядку, визначеному умовами цього Договору (п.1.1. Договору поставки);

- Постачання товару здійснюється силами та за рахунок постачальника на умовах DDP відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс" (у редакції 2010 року). Сторони можуть визначити інші умови постачання товару при узгодженні замовлення на цей товар. Постачальник зобов`язаний поставити товар за адресою, яка зазначена в його замовленні, а також у засвідчених покупцем копіях ліцензій як місце здійснення діяльності, або за адресою, яка зазначена у засвідчених покупцем копіях довідок про внесення місць зберігання алкоголю до Єдиного державного реєстру. Постачальник поставляє товар покупцю на підставі його замовлення. Покупець має право здійснити замовлення в усній формі або за допомогою факсимільного, електронного чи поштового зв`язку (п.п. 3.1.-3.3. Договору поставки);

- При прийманні Товару покупець в присутності представника постачальника повинен перевірити: цілісність маркування, наявність марок акцизного збору, відповідність фактичної кількості товару кількості, зазначеній в накладних, термін зберігання. При встановленні невідповідності якості чи кількості товару інформації, яка зазначена у товаросупровідних документах, покупець зобов`язаний у присутності представника постачальника, скласти відповідний Акт згідно з вимогами чинного законодавства. Підпис уповноваженого представника покупця в накладній на Товар засвідчує, що товар прийнятий Покупцем від Постачальника за кількістю та за якістю. Претензії покупця щодо якості Товару після підписання ним накладної на Товар розглядаються та задовольняються постачальником в окремому порядку, який визначається Постачальником в кожному випадку окремо (п. 3.4. Договору поставки);

- Найменування, кількість, асортимент товару визначається покупцем у замовленні та зазначається постачальником у видатковій накладній на Товар (п. 4.1. Договору поставки);

- Ціна на товар зазначається постачальником у видатковій накладній на Товар (п. 5.2. Договору поставки);

- Загальна сума Договору дорівнює загальній вартості товару, який постачальник поставив Покупцю впродовж всього строку дії даного договору згідно видаткових накладних на Товар (п. 5.3. Договору поставки);

- Розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 45 календарних днів з дня отримання Товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника або в іншому узгодженими сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю Сторін - шляхом попередньої оплати. Датою оплати покупцем вартості отриманого від постачальника Товару є дата зарахування цих грошових коштів на рахунок Постачальника (п. 6.1., п. 6.2. Договору поставки);

- Якщо покупець, при здійсненні оплати Товару не вказує номер накладної, за яку здійснюється розрахунок, то постачальник має право здійснити зарахування грошових коштів як оплату за накладні, строк оплати по яких настав раніше (п. 6.3. Договору поставки);

- У випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника Товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати; у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальна товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 7% від суми боргу (п. 7.1. Договору поставки);

- У випадку порушення покупцем строків оплати отриманого від постачальника Товару, покупець зобов`язаний оплатити постачальнику 20% річних від суми боргу за користування чужими коштами (п. 9.2. Договору поставки);

- Даний Договір чинний (строк дії): протягом 2 років з дати укладення. У випадку, якщо жодна зі Сторін не заявила про свої наміри розірвати або змінити Договір за один місяць до його закінчення, даний Договір вважається пролонгованим на той же термін та тих же умовах (п. 9.7. Договору поставки).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу алкогольні напої на загальну суму 38 969,46грн, що підтверджується видатковими накладними: № 41829/39952 від 18.12.2020 (на суму 7 734,72грн), № 43017/40494 від 22.12.2020 (на суму 3 163, 98грн), № 43014/40421 від 22.12.2020 (на суму 9 282,00грн), № 43015/40422 від 22.12.2020 (на суму 18 788,76грн) (а.с. 9-15) та Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.10.2020 по 31.05.2021 (а.с. 22-23).

Позивач зазначає, що всупереч взятим на себе договірним зобов"язання відповідач поставлений товар оплатив частково, в сумі з яких 871,80грн за накладною № 43017/40494 від 22.12.2020 (оплата здійснена 16.08.2021) та 6 916,32грн за накладною № 41829/39952 від 18.12.2020 (оплата здійснена 26.08.2021).

Таким чином, загальна сума оплаченого товару склала 7 788,12грн.

За розрахунком позивача, станом на 09.09.2021 різниця між вартістю поставленого товару та сумою сплачених коштів за нього складає 31 818,36грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором поставки №БП1856 від 23.02.2019 сумі 31 818,36грн. Крім цього, позивач на підставі умов Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував та заявив до стягнення з відповідача 4 568,89 грн 20% річних, 1 987,42 грн інфляційного збільшення суми боргу, 2 681,82 грн. пені, 2 227,29 грн штрафу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 Господарського кодексу України.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки та купівлі-продажу.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Факт поставки позивачем товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовано.

Відповідач, в порушення своїх зобов`язання за Договором, оплату поставленого товару здійснив частково, на суму 7 788,12грн (з яких 871,80грн за накладною № 43017/40494 від 22.12.2020 та 6 916,32грн за накладною № 41829/39952 від 18.12.2020), у зв"язку з чим, у відповідача станом на 09.09.2021 утворилась заборгованість перед позивачем, яка за розрахунком останнього, становить 31 818,36грн.

Проте, здійснивши перерахунок суми основного боргу, заявленого позивачем у позовній заяві, суд встановив, що після проведення часткової оплати товару в сумі, яка вказана позивачем - 7 788, 12 грн. ( а.с. 2 ), заборгованість відповідача становить 31 181,34грн (38 969,46грн - загальна вартість поставленого товару - 7 788,12грн - сума часткової оплати = 31 181,34грн).

В подальшому позивач в заяві про зменшення розміру позовних вимог повідомив, що відповідач добровільно сплатив суму основного боргу у повному обсязі, а саме: 20.09.2021 та 21.09.2021 відповідач здійснив оплату боргу в сумі 10 000,00грн та 8 788,80грн відповідно за видатковою накладною № 43015/40422 від 22.12.2020; 21.09.2021 відповідач здійснив оплату боргу в сумі 818,40грн за видатковою накладною № 41829/39952 від 18.12.2020; 22.09.2021 - в сумі 9 282,00грн за видатковою накладною № 43014/40421 від 22.12.2020; 23.09.2021 - в сумі 2 292,20грн за видатковою накладною № 43017/40491 від 22.12.2020. Факт проведення оплати товару підтверджуються наданими позивачем чеками від 20.09.2021 на суму 10 000,00грн, від 21.09.2021 на суму 8 788,80грн, від 21.09.2021 на суму 818,40грн, від 23.09.2021 на суму 2 292,20грн, від 22.09.2021 на суму 9 282,00грн (а.с. 44, 45). Загальна сума оплаченого товару складає 31 181,40грн.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 31 181,34грн., згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Приймаючи до уваги, що позивачем невірно обрахована сума основного боргу, яка заявлена ним до стягнення, а саме заявлено до стягнення 31 818,36грн. основного боргу , тоді як загальна вартість поставленого товару 38 969,46грн. - 7 788,12грн сума часткової

оплати, отже сума основого боргу становить 31 181,34грн, то суд приходить до висновку про відмову в позові в частині 636, 96 грн. основного боргу, що становить різницію між вищевказаними сумами.

За несвоєчасне виконання відповідачем договірних зобов"язань щодо своєчасного проведення розрахунку за товар позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 20% річних в сумі 4 568,89грн, інфляційне збільшення - 1 987,42грн, пеню - 2 681,82грн., штраф - 2 227,29грн.

Щодо нарахованих позивачем пені, штрафу, 20% річних та інфляційних втрат суд враховує таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст.ст.546, 549 ЦК України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Суд зауважує, що штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання договірного зобов`язання припиняється через 6 місяців із дня, коли боржник повинен був виконати зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. п. 7.1. Договору поставки сторони узгодили, що у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника Товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати; у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальна товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 7% від суми боргу.

Тобто, умовами Договору поставки сторони погодили застосування у разі порушення термінів оплати товару пені та штрафу одночасно.

Судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 19.09.2019 №904/5770/18. Згідно позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та статтями 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, одночасне застосування штрафу та пені, у разі неналежного виконання зобов`язань за Договором, не суперечить вимогам закону та умовам Договору.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договору поставки №БП856 від 23.02.2019, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов п. 7.1. Договору.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 2 681,82 грн пені за загальний період з період з 01.02.2021 по 01.08.2021 (розрахунок - а.с. 20).

Суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку пені (з урахуванням дати виникнення зобов`язання, здійснених відповідачем проплат) та встановив невірне визначення позивачем періоду нарахування пені. Крім цього нарахування пені позивачем здійснено на всю суму заборгованості, а не окремо по кожній видатковій накладній.

За умовами Договору поставки (п. 6.1.) розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 45 календарних днів з дня отримання Товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженими Сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю Сторін - шляхом попередньої оплати.

Частиною 1 ст. 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З урахуванням зазначеного, суд зазначає, що початок 45 календарних днів має рахуватися від дня поставки товару, тобто якщо оплата не здійснена на 45-й день від дня поставки (не враховуючи дня поставки), то прострочення наступає на 46-й день, а не на 45-й.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивач починає нараховувати пеню по накладній №41829/39952 від 18.12.2020 з 01.02.2021 (в останній день платежу) необґрунтовано, оскільки вимоги про сплату боргу на той момент ще не настали.

Виходячи з умов п. 6.1. Договору, відповідач мав оплатити отриманий товар за накладною №41829/39952 від 18.12.2020 у строк до 01.02.2021 включно, таким чином прострочка відповідача за цією накладанню починається з 02.02.2021; за накладними № 43017/40494 від 22.12.2020, № 43014/40421 від 22.12.2020, № 43015/40422 від 22.12.2020 - у строк до 05.02.2021 включно, таким чином прострочка відповідача за цими накладними починається з 06.02.2021.

Відтак, суд, здійснивши власний перерахунок пені, нарахованої за прострочення виконання зобов`язання по оплаті товару по кожній видатковій накладній окремо, з урахуванням умов Договору та норм чинного законодавства, та виходячи з періоду, зазначеного позивачем в розрахунку пені та дат проведення відповідачем проплат, визначив наступний розмір пені:

по видатковій накладній №41829/39952 від 18.12.2020 за період з 02.02.2021 по 01.08.2021 пеня становить 658,51грн;

по видатковій накладній № 43017/40494 від 22.12.2020 за період з 06.02.2021 по 01.08.2021 пеня становить 261,76грн;

по видатковій накладній № 43014/40421 від 22.12.2020, за період з 06.02.2021 по 01.08.2021 пеня становить 767,92грн;

по видатковій накладній № 43015/40422 від 22.12.2020 за період з 06.02.2021 по 01.08.2021 пеня становить 1 554,44грн.

Таким чином, загальна суму пені становити 3 242,63грн., що перевищує розмір пені заявлений позивачем до стягнення з відповідача (2 681,82грн).

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, суд не має права вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача суму пені більшу аніж заявлено позивачем у позові.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 2 681,82грн.

На підставі п. 7.1. Договору позивач нарахував відповідачу 7% штрафу від суми боргу за порушення встановленого строку розрахунку за поставлений товар більше ніж 30 календарних днів, який, за розрахунком позивача, складає 2 227,29грн від суми основного боргу 31 818,36грн .

Суд перевірив розрахунок штрафу та встановив, що заявлений до стягнення розмір штрафу в сумі 2 227,29грн відповідає вимогам чинного законодавства та умовам Договору, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1 987,42грн інфляційних витрат за період лютий 2021- липень 2021 (розрахунок - а.с. 21), та 4 568,89грн 20 річних за період 01.02.2021 по 09.09.2021 (розрахунок - а.с. 19).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

При перевірці розміру заявлених до стягнення інфляційних витрат судом не виявлено завищення їх розміру з боку позивача, тому позовні вимоги в частині стягнення 1 987,42грн інфляційних витрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач заявив до стягнення 4 568,89грн 20% річних за загальний період з 01.02.2021 по 09.09.2021.

В п.9.2. Договору поставки сторони узгодили, що у випадку порушення покупцем строків оплати отриманого від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику 20% річних від суми боргу за користування чужими коштами.

Суд визнає період нарахування річних обґрунтованим з 02.02.2021 по видатковій накладній №41829/29952 від 18.12.2020 та з 06.02.2021 по видатковим накладним № 43017/40494 , № 43014/40421, № 43015/40422 від 22.12.2020 - саме з цих дат у позивача виникло право вимоги щодо стягнення заборгованості за товар, переданий згідно вказаних накладних.

Здійснивши перерахунок 20% річних по кожній видатковій накладній окремо (виходячи з періоду, зазначеного позивачем в розрахунку та з упахуванням здійснених відповідачем проплат) суд встановив, що вірною є сума відповідного нарахування у загальному розмірі 4 560,44грн.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 681,82грн пені, 2 227,29грн штрафу за неналежне виконання зобов`язання з оплати товару, 4 560,44 грн 20% річних та 1 987,42грн інфляційного збільшення суми боргу обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, в іншій частині вимог про стягнення 20% річних ( в сумі 8, 45 грн) позов задоволенню не підлягає.

В частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 636,96грн. у позові слід відмовити за необґрунтованістю, в частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 31 181,34грн. провадження у справі підлягає закриттю у зв"язку з відсутністю предмета спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по вказаній справі суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку на відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, покладається у розмірі 600,86грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 31 181,34грн судом закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору, то судовий збір, сплачений за подання позову в цій частині , який становить 1 635, 29 грн, підлягає поверненню з Державного бюджету позивачу, який сплатив вказаний судовий збір.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Плахтія Валерія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" ( вул. Є.Харченка, 42, м. Київ, 02088, ) 2 681,82грн пені, 2 227,29грн штрафу, 4 560,44 грн 20% річних, 1 987,42грн інфляційного збільшення суми боргу, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 600,86грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 639,96грн у позові відмовити.

4. В частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 31 181, 34 грн провадження у справі закрити.

5. В частині вимог про стягнення 8,45 грн 20% річних у позові відмовити.

6. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" ( вул. Є.Харченка, 42, м. Київ, 02088, ) з Державного бюджету України 1 635, 29 грн судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № BpІ29 від 20.07.2021.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України).

Повне рішення складено 19.01.2022 р.

Суддя О.О. Ореховська