ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2022 р. Справа № 904/1943/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Ващенка В.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Коваль Н.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 (повний текст рішення складено 29.09.2021) (суддя Алєєва І.В.)

у справі № 904/1943/21 Господарського суду міста Києва

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання недійсними окремих пунктів договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

1. Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - КПТМ "Криворіжтепломережа", позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України", відповідач) про визнання недійсними пунктів 3.13 та 5.7 договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 3488/18-БО-5 в редакції додаткової угоди № 4 від 30.11.2018, укладеного між КПТМ "Криворіжтепломережа" та НАК "Нафтогаз України".

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, КПТМ "Криворіжтепломережа" послалося на недодержання при визначенні спірних умов договору приписів ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України (далі - ГК України). Так, на думку позивача, всупереч вимогам законодавства, спірні умови договору фактично змінюють визначений законодавством порядок покладення на особу цивільної відповідальності у вигляді обов`язку з відшкодування збитків, виключаючи з обов`язкових елементів, необхідних для притягнення до цивільної відповідальності, такі невід`ємні елементи як сам факт наявності збитків та їх взаємозв`язок із порушенням зобов`язання.

3. Крім того, КПТМ "Криворіжтепломережа" послалося на недодержання при визначенні спірних умов договору приписів ст.ст. 3, 6, 509, 627 ЦК України в частині імперативності засад добросовісності, розумності та справедливості. Так, за доводами позивача, спірними умовами договору закріплено несправедливий обсяг відповідальності споживача (позивача) перед постачальником-монополістом (відповідачем) у вигляді збільшення на 50 % ціни газу під назвою "збитків", що є нерозумним з огляду на непропорційність відповідальності наслідкам правопорушення у вигляді перевищення позивачем допущеного відхилення від замовленого обсягу природного газу за окремим договором при неврахуванні такого відхилення в цілому у правовідносинах між сторонами за усіма договорами, що може повністю виключати завдання відповідачу збитків.

4. Також, позивач вважає, що спірні умови договору не відповідають вимогам ст. 632 ЦК України, ст.ст. 189, 191 ГК України та ст.ст. 10, 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" щодо заборони сторонам змінювати державні регульовані ціни на власний розсуд. Обґрунтовуючи наведені доводи, позивач зазначив, що за своєю правовою природою п. 3.13 договору містить договірну умову про зміну державної фіксованої (регульованої) ціни природного газу.

5. Крім цього, в обґрунтування позовних вимог КПТМ "Криворіжтепломережа" послалося на невідповідність спірних умов договору вимогам ч. 3 ст. 614 ЦК України про нікчемність умов правочину, які передбачають обмеження відповідальності, зазначивши, що визначена спірними умовами договору формула визначення конкретного розміру збитків у вигляді коефіцієнту 0,5 (50 % ціни природного газу) фактично обмежує відповідальність шляхом встановлення конкретного (граничного) розміру відшкодування можливих збитків (коефіцієнту збитків).

6. Також, позивач зазначив, що при визначенні спірних умов договору в частині встановлення договірного розміру збитків сторони застосували нечинний закон, що є порушенням приписів ст. 5 ЦК України в частині дії актів цивільного законодавства в часі, а саме ч. 5 ст. 225 ГК України, яка ще за три роки до укладення спірних умов договору виключена з ГК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

7. Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 904/1943/21 (суддя Алєєва І.В.) у задоволенні позову КПТМ "Криворіжтепломережа" відмовлено в повному обсязі.

8. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не наведено жодної імперативної правової норми, якій би суперечили п. 3.13 та п. 5.7 договору.

9. Крім того, суд першої інстанції вказав, що посилання позивача на норми ЦК України та ГК України щодо визначення збитків та складових, необхідних для виникнення в особи права на їх відшкодування, не свідчить про те, що оспорювані умови договору викладено із відступленням від імперативної норми.

10. Також, місцевий господарський суд зазначив про те, що визначення в оспорюваних пунктах договору обов`язку споживача відшкодувати постачальнику збитки не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми; право на стягнення збитків зі споживача не звільняє постачальника від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України).

11. Таким чином, за висновком суду першої інстанції, посилання позивача на невідповідність оспорюваних умов договору принцам справедливості, добросовісності й розумності не знайшли свого підтвердження.

12. Суд також звернув увагу, що фактично визначення сторонами в договорі певного порядку відшкодування збитків не є виключною та беззаперечною підставою, що нівелює тієї обставини, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов`язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов`язку, порушення цивільних прав.

13. Водночас, місцевий господарський суд визнав безпідставними посилання позивача на визначення спірних умов за наявності дефекту волі КПТМ "Криворіжтепломережа", з огляду на те, що нормами чинного законодавства чітко визначено перелік правочинів, які кваліфікуються як такі, що укладені з дефектом волі. Однак у даному випадку позивачем не доведено суду наявності підстав вважати оспорювані умови договору такими, що вчинені з дефектом волі.

14. У контексті наведеного, суд першої інстанції звернув увагу позивача на те, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Однак, за висновком суду, наявності вказаних складових предмета доказування у спорах щодо фіктивності правочину позивачем належними та допустимими доказами не доведено.

15. З урахуванням положень ЦК України, ГК України та ГПК України, місцевий господарський суд дійшов висновків, що позивачем не доведено наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними; доводи, висвітлені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

16. Не погоджуючись із вказаним рішенням, КПТМ "Криворіжтепломережа" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 904/1943/21 повністю і задовольнити позовні вимоги.

17. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що:

- судом при вирішенні справи не були застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, чим було порушено норми процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення;

- судом першої інстанції було залишено поза увагою більшість зазначених у позовній заяві підстав, на які посилався позивач, і в рішенні суду не було надано правової оцінки вказаним підставам.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

18. Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2021 апеляційну скаргу КПТМ "Криворіжтепломережа" у справі № 904/1943/21 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.

19. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 904/1943/21; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою КПТМ "Криворіжтепломережа" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 904/1943/21 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду міста Києва.

20. У зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному та перебуванням судді Владимиренко С.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 № 09.1-08/6090/21 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 904/1943/21.

21. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2021 для розгляду апеляційної скарги КПТМ "Криворіжтепломережа" у справі № 904/1943/21 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, Попікова О.В., Євсіков О.О.

22. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КПТМ "Криворіжтепломережа" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 904/1943/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 18.01.2022 об 11:00.

Позиції учасників справи. Заяви учасників справи.

23. У відзиві на апеляційну скаргу НАК "Нафтогаз України" проти апеляційної скарги КПТМ "Криворіжтепломережа" заперечує і просить суд відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

24. КПТМ "Криворіжтепломережа", у свою чергу, у відповіді на відзив проти доводів НАК "Нафтогаз України", викладених у відзиві на апеляційну скаргу, заперечує і зазначає про свою незгоду із рішенням суду першої інстанції у даній справі.

25. НАК "Нафтогаз України" надало суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги КПТМ "Криворіжтепломережа", а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

26. 17.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшла електронною поштою заява КПТМ "Криворіжтепломережа" про розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника позивача. При цьому, скаржник у вказаній заяві зазначає, що наполягає на вимогах апеляційної скарги і просить суд її задовольнити.

Явка представників сторін.

27. У судове засідання 18.01.2022 з`явився представник відповідача.

28. Представник позивача (скаржника) в судове засідання 18.01.2022 не з`явився.

29. Зважаючи на вищезазначену заяву КПТМ "Криворіжтепломережа" (скаржника) про розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника позивача, враховуючи, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи доказове наповнення матеріалів справи, а також те, що позиція позивача (доводи) була ґрунтовно викладена в поданих ним апеляційній скарзі та відповіді на відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні представника позивача.

30. Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

31. 05.10.2018 між НАК "Нафтогаз України" (Постачальник) та КПТМ "Криворіжтепломережа" (Споживач) укладено договір № 3488/18-БО-5 постачання природного газу (далі - Договір).

32. 30.11.2018 сторони уклали додаткову угоду № 4 до Договору (далі - Додаткова угода № 4), в якій погодили викласти розділи 1-12 Договору в новій редакції.

33. Так, відповідно до п. 1.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього Договору.

34. Згідно з п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

35. Пунктом 2.1 Договору визначено обсяг (об`єм) природного газу, періоди його постачання.

36. Пунктом 2.4 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 передбачено, що перегляд та коригування замовлених Споживачем обсягів природного газу за цим Договором може відбуватися за ініціативою Споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в газовому місяці в значенні Кодексу ГТС). Для цього Споживач зобов`язаний надати Постачальнику не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим Договором.

37. Відповідно до п. 2.5 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +/-5 відсотків (плюс мінус п`ять відсотків) від зазначеного в п. 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.

38. Крім того, Додатковою угодою № 4 сторони змінили п. 3.13 Договору та доповнили Договір п. 5.7 (оспорювані в судовому порядку пункти Договору).

39. Так, п. 3.13 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 містить такі умови:

"3.13. Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 цього Договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 цього Договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

3.13.1. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховуються за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Постачальником Споживачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1. цього Договору; Ц - ціна природного газу за цим Договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0.5.".

40. Пунктом 5.7 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 визначено такі умови:

"5.7. Відшкодування Постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 цього Договору, здійснюється наступним чином:

- Постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо Споживач порушив пункт 3.9 цього Договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього Договору;

- Постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає Споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- Споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати Постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

У разі, якщо протягом зазначеного періоду Споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) Постачальнику збитки, Споживач несе відповідальність перед Постачальником на загальних умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України.".

41. Умовами п. 6.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 передбачено обов`язки Споживача, якими, зокрема, є:

2) забезпечити відповідність комерційного вузла обліку природного газу вимогам Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", Правилам обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженим наказом Міненерговугілля від 27.12.2005 № 618, державним стандартам, експлуатаційній документації на засоби вимірювальної техніки, що входять до складу зазначеного вузла обліку природного газу, Кодексу ГРМ та Кодексу ГТС;

4) самостійно контролювати власне використання природного газу за цим Договором і не допускати відхилення фактичних обсягів використання газу більше ніж на 5 % від замовлених без їх коригування шляхом підписання додаткової угоди;

5) самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі, зокрема, перевищення обсягів використання газу, зазначених у п. 2.1 цього Договору, без їх коригування додатковою угодою.

42. Згідно з п. 6.3 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 Постачальник має право, зокрема, вимагати від Споживача відшкодування Постачальнику збитків, що виникли через порушення Споживачем умов п. 2.1 цього Договору, у разі, якщо відхилення фактично використаних Споживачем у розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5 % (як у бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

43. Договір та Додаткова угода № 4 до Договору підписані представниками сторін та скріплені печатками.

44. Посилаючись на суперечність пунктів 3.13, 5.7 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 сутності інституту цивільної відповідальності, а також невідповідність цих пунктів вимогам ст.ст. 3, 5, 6, 22, 509, ч. 3 ст. 614, ст.ст. 623, 627, 632 ЦК України, ст.ст. 189, 191, 224 та 225 ГК України, ст.ст. 10, 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення", позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання недійсними зазначених умов Договору на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

45. Між сторонами склалися правовідносини з постачання газу. Спір у справі стосується правомірності умов Договору та наявності або ж відсутності підстав для визнання його положень недійсними.

46. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

47. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

48. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

49. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України).

50. Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, в свою чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивності норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносин здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.

51. Таким чином, правовими засобами закріплення свободи договору традиційно розуміють норми-принципи, які проголошують свободу договору, свободу підприємницької діяльності та диспозитивні норми права, в яких втілено даний принцип.

52. Зміст принципу свободи договору розкривається в ст. 627 ЦК України та є однією з фундаментальних засад цивільно-правового принципу диспозитивності, через який суб`єкти цивільного права набувають і здійснюють свої цивільні права вільно на свій розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України).

53. Частиною сьомою статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

54. За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

55. Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

56. Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

57. Отже, укладення НАК "Нафтогаз України" та КПТМ "Криворіжтепломережа" договору № 3488/18-БО-5 постачання природного газу від 05.10.2018 було спрямоване на отримання позивачем природного газу з одночасним обов`язком зі здійснення його оплати.

58. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

59. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

60. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

61. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання правочину недійсним, який застосовується до оспорюваних правочинів.

62. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

63. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України).

64. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

65. Тобто недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі (п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16).

66. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

67. За загальним правилом ст. 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 911/1481/17.

68. Звертаючись з позовом про визнання недійсними правочинів, позивач повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення цих обставин суд не має підстав для задоволення позову.

69. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

70. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 910/18374/19.

71. За таких обставин, беручи до уваги положення ЦК України та ГПК України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання пунктів договору недійсними повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод (їх частин недійсними) недійсними, порушення такими умовами прав та законних інтересів позивача, а також ефективність обраного способу захисту.

72. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 у справі № 910/7579/16 дійшов висновків, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

73. ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку, при цьому визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

74. Під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених у ст. 4 ЦК України. Втім, більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із цивільно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у цивільно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних нормах.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 281/129/17 та від 11.11.2020 у справі № 591/3176/17.

75. Щодо доводів КПТМ "Криворіжтепломережа" про те, що оспорювані ним пункти Договору не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що є порушенням ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки сторони не знали та не могли знати наперед про кліматичні (погодні) умови, які безпосередньо впливають на відібраний обсяг газу, слід зазначити таке.

76. КПТМ "Криворіжтепломережа" є виробником теплової енергії та кінцевим споживачем природного газу, який закуповувався за Договором, має лічильники обліку споживання природного газу на підприємстві та, відповідно, безперешкодний доступ до вказаних лічильників, а відтак за належного адміністрування може контролювати обсяги споживання газу.

77. Умови укладеного КПТМ "Криворіжтепломережа" з НАК "Нафтогаз України" Договору в редакції Додаткової угоди № 4 свідчать про обов`язок КПТМ "Криворіжтепломережа" забезпечити відповідність комерційного вузла обліку природного газу вимогам чинного законодавства, самостійно контролювати власне використання природного газу за цим Договором і не допускати відхилення фактичних обсягів використання газу більше ніж на 5 % від замовлених без їх коригування шляхом підписання додаткової угоди; самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі, зокрема, перевищення обсягів використання газу, зазначених у п. 2.1 цього Договору, без їх коригування додатковою угодою.

78. При цьому, умовами п. 2.4 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 встановлена можливість перегляду та коригування замовлених Споживачем обсягів природного газу за цим Договором за ініціативою Споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в газовому місяці в значенні Кодексу ГТС). Для цього Споживач зобов`язаний надати Постачальнику не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим Договором.

79. Враховуючи вказані вище умови Договору, погодження сторонами строку, протягом якого позивач міг відкоригувати обсяги свого споживання (не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу), та зважаючи на наявність у позивача обов`язку та можливості самостійно контролювати обсяги споживання ним газу та забезпечити комерційний облік газу, КПТМ "Криворіжтепломережа" не позбавлене можливості спрогнозувати, який саме обсяг газу буде ним спожитий у відповідному місяці, за три робочих дні до кінця такого місяця в межах допустимої похибки +/- 5 %.

80. Колегія суддів також зауважує, що умовами Договору сторони визначили можливість коригування обсягів природного газу шляхом укладення додаткової угоди, у зв`язку з чим позивач (Споживач) не позбавлений права звертатися до Постачальника з відповідною додатковою угодою для коригування обсягу природного газу та з метою уникнення перевищення обсягів споживання природного газу.

81. Наведене свідчить про необґрунтованість доводів КПТМ "Криворіжтепломережа" про те, що воно не могло знати, який саме обсяг газу буде ним спожито у певному місяці, з огляду на погодні умови.

82. Колегія суддів апеляційної інстанції також відхиляє доводи скаржника про те, що сторони в момент підписання додаткової угоди до Договору не конкретизували термін "збитки" та в чому вони повинні були негативно виражатись для НАК "Нафтогаз України"; щодо невідповідності спірних пунктів Договору абз. 4 п. 3 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496; про невідповідність пунктів Договору законодавству щодо заборони сторонам змінювати державні регульовані ціни на власний розсуд; щодо визначення спірними умовами Договору збитків наперед, а також твердження про те, що відшкодування безпосередньо не залежить від наявності будь-яких втрат з боку Постачальника, з огляду на таке.

83. Відповідно до абз. 4 п. 3 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, в редакції, чинній на момент укладення Додаткової угоди № 4, укладення договору постачання природного газу здійснюється з урахуванням таких вимог: договір постачання природного газу укладається на весь очікуваний обсяг споживання природного газу в розрахунковому періоді, необхідний споживачу, або по його точці комерційного обліку, якій присвоєно окремий EIC-код.

84. Поряд з цим, за умовами пп. 11 п. 5 розділу ІІ вказаних Правил договір постачання природного газу повинен містити такі умови, що є істотними та обов`язковими для цього виду договору: відповідальність сторін за невиконання умов договору та підстави її застосування, у тому числі в разі перевищення споживачем підтверджених обсягів природного газу за відповідний період, а також механізми компенсації і повернення, які застосовуються, якщо рівні якості послуг постачальника за договором не виконуються, зокрема за неточності в рахунку чи його затримці (норма вноситься в договір за згодою сторін).

85. Таким чином, умова договору про відшкодування збитків, яка стосується відповідальності сторін, є істотною умовою такого виду договорів, а в розумінні ст. 22 ЦК України відшкодування збитків має на меті здійснення захисту цивільних прав та інтересів. При цьому збитки за своєю правовою природою не підпадають під поняття державних регульованих цін, не включаються у ціну договору, а є мірою відповідальності за порушення договірних зобов`язань стороною.

86. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

87. Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

88. Як правильно звернув увагу господарський суд першої інстанції, спірними умовами Договору сторони визначили певний порядок відшкодування збитків, який не є виключною та беззаперечною підставою, що нівелює ті обставини, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов`язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає в юридичних осіб із самого факту невиконання обов`язку, порушення цивільних прав.

89. При цьому спірні умови Договору не містять чіткого розміру збитків, які будуть сплачуватися Споживачем у майбутньому, а розмір таких збитків, згідно з чинним законодавством України, підлягає доказуванню з боку особи, яка таких збитків зазнала.

90. Водночас визначення у спірних пунктах Договору обов`язку Споживача відшкодувати Постачальнику збитки за наявності у Споживача обов`язку та можливості самостійно контролювати обсяги споживання ним газу та забезпечення комерційного обліку газу не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми.

Зокрема, право на стягнення збитків зі споживача не звільняє постачальника від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами в порядку, передбаченому ГПК України.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 910/4608/20.

Такі висновки суду касаційної інстанції також спростовують посилання позивача про невідповідність оспорюваних умов Договору принципам справедливості, добросовісності й розумності. А тому такі доводи визнаються необґрунтованими.

91. У постанові від 30.09.2020 у справі № 559/1605/18 Верховний Суд зробив висновок щодо застосування п. 3 ст. 3, ст. 627 ЦК України, вказавши, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору - у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав:

- наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення (наприклад, згідно з частиною п`ятою статті 576 ЦК України предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом);

- якщо зі змісту акта цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів (наприклад, таким буде припис абзацу 2 частини першої статті 739 ЦК України, що умова договору, відповідно до якої платник безстрокової ренти не може відмовитися від договору ренти, є нікчемною);

- якщо це випливає із суті відносин між сторонами. Ця підстава не є логічним закінченням абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України. Такі міркування зумовлені тим, що стаття 6 ЦК України присвячена регулюванню співвідношення актів цивільного законодавства й договору, а не їх кореляції із сутністю відносин між сторонами. Адже сутність цих відносин полягає в їх договірному характері. Тому її застосовування фактично можливе тільки за наявності будь-якої з двох попередніх підстав, тобто прямої вказівки, або ж якщо обов`язковість положень акта цивільного законодавства слідує з його змісту.

92. Так, Додаткова угода № 4, якою були внесені спірні пункти Договору, була укладена 30.11.2018, згідно з чинною на той період редакцією п. 1 Розділу VІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, де було передбачено, що відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф-Vn)хЦхК,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу;

Уп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період;

Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу;

К- коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5.

93. Абзац перший пункту 1 розділу був змінений Постановою НКРЕКП лише 07.10.2019. Відповідно до цих змін і було додано виключення, згідно з яким відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, не стосується споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 Закону України "Про ринок природного газу".

94. Проте на момент укладення угоди даний пункт Правил постачання природного газу був чинним та був змінений лише 07.10.2019.

95. Відтак, Додаткова угода № 4 до Договору була укладена відповідно до норм чинного законодавства.

96. Підписавши Договір, а також Додаткову угоду № 4 до Договору, якою передбачені спірні пункти Договору, позивач був ознайомлений як з умовами Договору, так і з Правилами постачання природного газу, відповідно до яких дана умова була включена до Договору.

97. Наведене свідчить, що твердження позивача про те, що умови Договору є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків, є необґрунтованими, оскільки можливість відшкодування збитків у такий спосіб була прямо передбачена Правилами постачання природного газу та стосується виконання спірних пунктів правочину.

98. При цьому обставини відшкодування шкоди та правова природа збитків не є підставою недійсності правочину чи його окремих пунктів; вказані обставини є предметом доказування у справі в межах провадження про стягнення збитків.

99. Щодо доводів КПТМ "Криворіжтепломережа" про порушення спірними умовами Договору вимог імперативного законодавства та посилання на те, що оскаржувані пункти Договору перешкоджають поновити порушені права позивача без визнання їх недійсними, колегія суддів зазначає таке.

100. Під імперативною нормою слід розуміти норму, яка не допускає відступлення від правил, передбачених нею.

101. Однак скаржником не наведено жодної імперативної правової норми, якій би суперечили п.п. 3.13 та 5.7 Договору (в редакції Додаткової угоди № 4).

102. При цьому, посилання скаржника на норми ЦК України та ГК України щодо визначення збитків та складових, необхідних для виникнення в особи права на їх відшкодування, не свідчить про те, що оспорювані умови Договору викладено із відступленням від імперативної норми.

103. Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для визнання недійсними спірних пунктів Договору в редакції Додаткової угоди № 4, а також відсутність підстав вважати, що вказаними умовами порушуються права та інтереси позивача як споживача природного газу, а також норми законодавства України.

104. Господарський суд першої інстанції щодо посилань позивача на визначення спірних умов за наявності дефекту волі КПТМ "Криворіжтепломережа" доцільно відзначив, що норми чинного законодавства чітко визначають перелік правочинів, які кваліфікуються як такі, що укладені з дефектом волі, зокрема: правочин, який вчинено під впливом помилки; правочин, який вчинено під впливом обману; правочин, який вчинено під впливом насильства; правочин, який вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною; правочин, який вчинено під впливом тяжкої обставини; фіктивний правочин.

105. У справі, що розглядається, позивач не довів суду наявності підстав вважати спірні умови Договору такими, що вчинені з дефектом волі.

106. Місцевий господарський суд, в контексті наведеного, також звернув увагу позивача, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

107. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. Під час розгляду відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення. Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася, та сторони прагнули або свідомо допускали ненастання правових наслідків, обумовлених договором.

Отже, для визнання зобов`язання таким, що вчинене фіктивно, закон вимагає наявності таких умов: вина осіб, яка має прояв у формі умислу, спрямованого на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених у договорі. Відсутність хоча б однієї із цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 15.06.2021 у справі № 922/2495/20.

108. Втім, як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, наявності зазначених вище складових предмета доказування у спорах щодо фіктивності правочину позивач належними та допустимими засобами доказування не довів.

109. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

110. З урахуванням встановлених у даній справі обставин та норм чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивач не довів наявності обставин, які б зумовлювали задоволення позову.

111. За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та правомірно відмовив у позові повністю.

112. Отже, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження.

113. Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

114. У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

115. Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

116. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами, оскаржуване рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, і підстав для його скасування чи зміни апеляційний господарський суд не знаходить.

117. Доводи скаржника не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

118. У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

119. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги КПТМ "Криворіжтепломережа" відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

120. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

121. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

122. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 904/1943/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати.

123. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 904/1943/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 19.01.2022

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков