ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 справа № 914/3092/21

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Дзюби М.Р., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «ПІАР»

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Борисової Ірини Петрівни

про: стягнення 232 233,15 грн.,

Представники

позивача: Поплавська Т.П.

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2021р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «ПІАР» до відповідача: Фізичної особи-підприємця Борисової Ірини Петрівни про стягнення 232 233,15 грн.

18.10.2021р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначити на 10.11.2021р.; явку представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

У судове засідання 10.11.2021р. позивач забезпечив участь повноважних представників, суд ухвалив розгляд справи відкласти на 01.12.2021р.

Ухвалою, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав відповідача у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання, відкладеного на 01.12.2021р.

У даній справі судове засідання, призначене на 01.12.2021р., у зв`язку із перебуванням судді Король М.Р. у відпустці, не відбулося.

Господарським судом Львівської області ухвалою від 15.12.2021р. у справі №914/3092/21 судове засідання призначено на 12.01.2022р. о 11.45 год., викликано представників сторін в судове засідання.

У судове засідання 12.01.2022р. позивач забезпечив участь повноважного представника, котрий позовні вимоги підтримав.

У судовому засіданні 12.01.2022р. відповідачем участь повноважного представника не забезпечено.

Приписами ч.ч.1 та 2 ст.27 ГПК України встановлено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, суд звертає увагу на те, що направлення ухвали рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеної ухвали адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18).

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В силу ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Суть спору: Спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання рекламних послуг в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Позиція позивача:

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору про проведення рекламної кампанії від 20.12.2019р. №2/220, на виконання взятих на себе договірних зобов`язань позивачем було надано послуги на загальну суму 204 240,00 грн. Проте, відповідач свого обов`язку по оплаті виконаних робіт в повному обсязі не виконав, оплату було проведено частково. Відтак, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 185 920,00 грн., як заборгованості по договору. За прострочення виконання зобов`язання по оплаті наданих послуг позивач також нарахував відповідачу 16 628,93 грн. пені, 8 731,61 грн. 3% річних та 20 952,61 грн інфляційних втрат.

Позиція відповідача:

Відповідач відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представив, позовні вимоги не заперечив, доказів сплати заборгованості не подав.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

20.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «ПІАР» (згідно умов договору - виконавець, надалі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем Борисовою Іриною Петрівною (згідно умов договору - замовник, надалі - відповідач) було укладено договір № 2/2020 про проведення рекламної (их) кампанії (й).

За умовами договору, зокрема п.2.1 договору, виконавець приймає на себе зобов`язання провести рекламну кампанію відповідно до затвердженої адресної програми, яка є невід`ємною частиною договору в терміни і на умовах обумовлених сторонами, а замовник зобов`язується прийняти і сплатити послуги виконавця відповідно до умов цього договору.

Адреси розміщення рекламоносіїв та вартість робіт за цим договором встановлюються додатками до цього договору, що є невід`ємними його частинами (п.2.2 договору).

Тож, обсяг, строки та вартість робіт, що були виконані виконавцем за дорученням замовника були визначені додатками №2 та №3 від 20.12.2019р. до договору №2/2020 на розміщення зовнішньої реклами від 20.12.2019р.

На виконання умов договору, позивачем (виконавцем) згідно умов договору були надані послуги відповідачеві на загальну суму 204 240,00 грн., шо підтверджується:

-Актом надання послуг №14 від 29.02.2020р. на суму 103 320,00 грн. з ПДВ.

-Актом надання послуг №22 від 31.03.2020р. на суму 100 920,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.4.3 договору, замовник зобов`язаний прийняти виконані виконавцем роботи, підписати надані виконавцем Акти про завершення робіт за цим договором протягом 2-х днів з моменту їх надходження, а при наявності зауважень по виконаній роботі - надати їх в письмовій формі в той же термін. За відсутності претензій і зауважень послуги вважаються прийнятими. Окрім цього, відповідно до п.4.4.4. договору, замовник зобов`язаний оплатити послуги виконавця в строк і на умовах, визначених в цьому договорі.

Згідно з п. 5.1. договору, оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця у національній валюті України.

Відповідно до п. 5.2. договору, оплата здійснюється замовником поетапно за кожен місяць проведення рекламної кампанії у розмірі 100% вартості послуг виконавця за 1 (один) місяць до 8 (восьмого) числа поточного місяця (якщо інший термін не буде узгоджений сторонами в додатках до договору). Взаєморозрахунки за даним договором проводяться відповідно до умов даного договору та рахунків, виставлених виконавцем.

Як стверджує позивач, свої зобов`язання відповідач виконав лише частково, сплативши 08.05.2020 року - 2 000,00 гривень з ПДВ та 16 320,00 гривень з ПДВ за послуги передбачені актом надання послуг №14 від 29.02.2020 року.

У відповідності до п.6.3. договору, за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті, замовник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Як стверджує позивач, він намагався врегулювати даний спір у досудовому порядку, шляхом надіслання листа повідомлення про сплату заборгованості №12 від 06.07.2020р., а також листа-претензії №17 від 17.05.2021р., однак відповідач не погасив заборгованість.

Доказів належного виконання обов`язку по оплаті наданих послуг матеріали справи не містять.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 ЦК України. За приписами ч.2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч.1 п. 4 ст.179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 даного Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як слідує із матеріалів справи, позивачем належним чином та у повному обсязі згідно умов договору було надано відповідачу послуги на загальну суму 204 240,00 грн, що підтверджується підписаними з обох сторін актами надання послуг: Актом надання послуг №14 від 29.02.2020р. на суму 103 320,00 грн. з ПДВ та Актом надання послуг №22 від 31.03.2020р. на суму 100 920,00 грн. з ПДВ.

Оскільки вказані акти підписані відповідачем без зауважень чи заперечень, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як замовника за договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання позивачем прийнятих за договором зобов`язань з надання рекламних послуг.

Таким чином, за надані послуги згідно Акту надання послуг №14 від 29.02.2020р., відповідач зобов`язаний був здійснити оплату до 08.03.2020р., а за надані послуги згідно Акту надання послуг №22 від 31.03.2020р. - до 08.04.2020р.

Проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги відповідач не виконав.

Як стверджує позивач, свої зобов`язання відповідач виконав лише частково, сплативши 08.05.2020 року - 2 000,00 гривень з ПДВ та 16 320,00 гривень з ПДВ за послуги передбачені актом надання послуг №14 від 29.02.2020 року.

Доказів cплати суми боргу відповідач суду не представив.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості послуг в розмірі 185 920,00 грн є обґрунтованими та підлягають стягненню на користь позивача.

У відповідності до приписів ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування саме до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, у відповідності до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Так, за неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати.

Відповідно до ч.2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до поданого розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 8 731,61 грн. та інфляційні втрати у розмірі 20 952,61 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат з урахування часткової оплати, в межах заявлених позивачем періодів, суд встановив, що такі нараховані вірно та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення 16 628,93 грн. пені, суд зазначає наступне.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, враховуючи приписи ч.6 ст.232 Господарського кодексу України (нарахування пені за шість місяців), з урахуванням дня часткової оплати, який безпідставно включено в період розрахунку суми пені щодо заборгованості по Акту наданих послуг №14 від 29.02.2020р., суд дійшов висновку, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 13 959,44 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 2 669,49 грн. позивачу належить відмовити з огляду і на те, що позивачем також безпідставно було здійснено нарахування пені на суму боргу в розмірі 85 000,00 грн., а саме за період з 10.03.2020р. по 24.04.2020р., так як вказану суму боргу було включено в попередні періоди здійсненого розрахунку щодо пені відносно суми заборгованості по Акту наданих послуг №14 від 29.02.2020р. При цьому, суд зазначає, що розрахунок суми пені щодо заборгованості по Акту наданих послуг №22 від 31.03.2020р. здійснено позивачем вірно.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності слідує, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають до задоволення частково у зазначеному розмірі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується квитанцією №ПН560 від 13.10.2021р. на суму 3 484,00 грн.

Водночас, суд звертає увагу позивача, що згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір»).

Беручи до уваги викладене вище, а також те, що відповідно до положень ГПК України та Закону України «Про судовий збір», за подання позову у цій справі позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3 483,50 грн., то переплачена сума судового збору за подання позовної заяви у цій справі становить 0,50 грн. (3 484,00 - 3 483,50 = 0,50), проте, враховуючи те, що позивачем, станом на момент ухвалення рішення у цій справі не подано, передбаченого ст.7 Закону України «Про судовий збір», клопотання, питання про повернення 0,50 грн. судового збору судом не вирішується.

З підстав наведеного, розподілу між сторонами підлягає 3 483,50 грн., сплаченого позивачем судового збору.

Доказів понесення інших судових витрат, окрім сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, станом на момент прийняття рішення позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 3 443,46 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86,129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Борисової Ірини Петрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «ПІАР» (місцезнаходження: Україна, 79041, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ОКРУЖНА, будинок 57А, офіс 404; ідентифікаційний код 39171877) суму основного боргу у розмірі 185 920,00 грн., 13 959,44 грн. пені, 8 731,61 грн.- 3% річних, 20 952,61 грн. інфляційних втрат та 3 443,46 грн. судового збору.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 17.01.2022 р.

Суддя Король М.Р.