ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відстроченні виконання рішення суду

20.01.2022м. Дніпро№ 904/6809/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Свистуна Г.Г. , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Фермерського господарства "Славутич" про відстрочення виконання рішення суду від 09.03.2021 у справі:

за позовом Приватного науково-виробничого комерційного підприємства "Агровіта", м. Дніпро

до Фермерського господарства "Славутич", с. Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 294 628 грн. 19 коп. за договорами поставки від 04.03.2019 № 28, від 28.03.2019 № 45

Представники:

від стягувача: Лукомська О.М., довіреність від 19.01.2022 № 1, адвокат;

від боржника (заявника): Гноєвий В.Г., керівник.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду від 09.03.2021 позов задоволено частково; стягнуто з Фермерського господарства "Славутич" на користь Приватного науково-виробничого комерційного підприємства "Агровіта" 124 891 грн. 20 коп. основного боргу та 71 грн. 66 коп. 3% річних за договором поставки від 04.03.2019 № 28; 127 453 грн. 60 коп. основного боргу, 386 грн. 54 коп. 3% річних та 1 656 грн. 90 коп. інфляційних втрат за договором поставки від 28.03.2019 № 45, 3 816 грн. 90 коп. витрат зі сплати судового збору, 5 181 грн. 99 коп. витрат на професійну правничу допомогу; у решті позову відмовлено.

09.04.2021 на виконання вказаного рішення господарським судом видано наказ.

Додатковим рішенням суду від 15.03.2021 стягнуто з Фермерського господарства "Славутич" на користь Приватного науково-виробничого комерційного підприємства "Агровіта" 5 181 грн. 99 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

14.04.2021 на виконання вказаного додаткового рішення господарським судом видано наказ.

13.01.2021 відповідачем до суду подано заяву про відстрочення виконання рішення господарського суду від 09.03.2021 зі сплатою заборгованості, відповідно до наступного графіку: 3 816,90 грн. - до 01.06.2022, 5 181,99 грн - до 01.07.2020, 124 962,86 грн - до 01.08.2020, 127 453,60 грн. - до 30.11.2022.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, Фермерське господарство "Славутич" насамперед має на меті виконати рішення суду та враховує дотримання балансу інтересів сторін, з врахуванням фінансового становища та соціально значимого статусу обох сторін, вважає, що одноразова сплата усієї суми боргу за рішенням суду, дуже значно погіршить фінансовий стан фермерського господарства, що може призвести до його повної неплатоспроможності та банкрутства. Наразі виконання рішення суду в повному обсязі є неможливим через скрутну фінансову ситуацію, яка склалась, зокрема, через неможливість використання сільськогосподарської техніки для оброблення посівної площі, у зв`язку із накладенням приватним виконавцем арешту на вказану техніку, наслідком чого стала відсутність у відповідача будь-якої сільськогосподарської продукції, в той час як основним видом діяльності підприємства є вирощування сільськогосподарських культур та оптова торгівля, в тому числі, зерном. Заявнику вказує, що на даний час ним вживаються заходи для покращення фінансового положення підприємства, результати яких у подальшому забезпечать можливість погасити заборгованість перед позивачем.

Ухвалою господарського суду від 14.01.2022 заяву боржника прийнято до розгляду та призначено її розгляд у засіданні на 20.01.2022.

20.01.2022 стягувач подав до суду заперечення на заяву про відстрочення виконання судового рішення від 19.01.2022 № 01-19-01/22, в яких зазначив, що питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Надані відповідачем докази свідчать про наявність складного фінансово-економічного стану у боржника. Разом з тим, сам по собі складний фінансовий стан заявника, в розумінні ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, не с тією виключною обставиною, яка б давала підстави для відстрочення виконання рішення суду, адже її наявність (відсутність) залежить, зокрема від власної діяльності суб`єкта господарювання - заявника. Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін. Крім того, вказує, що заборгованість відповідача за спірними договорами поставки, стягнута рішенням суду у даній справі, виникла ще 01.11.2019. До звернення із даним позовом до суду сторонами укладалися доповнення до договорів, відповідно до умов яких відповідачу надавався строк для погашення заборгованості. Проте, ФГ "Славутич" зазначені домовленості не виконано, заборгованість не оплачена, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2021 по справі № 904/6809/20 набрало законної сили 09.04.2021 та 23.04.2021 відкриті виконавчі провадження ВП № 65259427 та ВП № 65259648 з примусового виконання наказу № 904/6509/20. Втім на сьогодні, розмір боргу ФГ "Славутич" залишився незмінним, боржником жодних коштів на погашення боргу не внесено. Просив у задоволенні заяви відмовити.

У судовому засіданні 20.01.2022 представник боржника підтримав вимоги заяви, просив її задовольнити, представник стягувача проти задоволення заяви заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню з огляду на нижченаведене.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, суд наголошує, що відстрочка за своєю суттю є відкладенням (перенесенням) виконання рішення на новий строк, який визначається судом, та не є підставою для звільнення від його виконання (від відповідальності за його невиконання).

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Зі змісту приписів ст. 331 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки/відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки/відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Для належного вирішення питання щодо надання розстрочки або відстрочки виконання судового рішення, суду необхідно з`ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, саме на відповідача в контексті наведених приписів покладається обов`язок доведення існування відповідних підстав. Отже, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення суду.

В обґрунтування викладених у заяві вимог відповідач посилається на наявність скрутної фінансової ситуації на підприємстві заявника, яка склалась через неможливість використання сільськогосподарської техніки для оброблення посівної площі, у зв`язку із накладенням приватним виконавцем арешту на вказану техніку, наслідком чого стала відсутність у відповідача будь-якої сільськогосподарської продукції, в той час як основним видом діяльності підприємства є вирощування сільськогосподарських культур та оптова торгівля, в тому числі, зерном. Заявнику вказує, що на даний час ним вживаються заходи для покращення фінансового положення підприємства, результати яких у подальшому забезпечать можливість погасити заборгованість перед позивачем, зокрема, укладання інвестиційного договору, відповідно до якого, залучення інвестиційних ресурсів дозволить заявнику провести агротехнічні роботи під врожай соняшника та овочевих культур.

До заяви про відстрочку виконання рішення суду у даній справі заявник додав: копію звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2021 року; копію звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2020 році; копії постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. про арешт майна боржника та розшук майна боржника від 03.03.2021; копію інвестиційного договору від 03.01.2022 № 1, укладеного між ФОП Перепьолкіним О.В. та ФГ "Славутич".

Господарський суд зазначає, що заявником до поданої заяви не надано належних доказів на підтвердження фінансового стану підприємства, зокрема, звіти про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід), довідки банків, у яких відкриті рахунки підприємства щодо наявності на них коштів тощо.

Оскільки господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення, та не допускати їх настання, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними доказами, що відстрочення виконання рішення суду зробить реальною можливість отримання боргу позивачем і не зашкодить матеріальним інтересам та фінансовому стану останнього.

За встановлених обставин, господарським судом враховано, що:

- посилання заявника на скрутне фінансово-економічне становище не є винятковою обставиною в розумінні ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за наявності якої можливе надання відстрочки виконання рішення;

- скрутне фінансово-економічне становище заявника утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об`єктивних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим;

- заявником не наведено конкретних поважних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим;

- заявник з часу прийняття судом рішення у даній справі не здійснив жодного платежу в погашення заборгованості;

- надання за вищезазначених обставин боржникові можливості тимчасово не виконувати рішення суду (відстрочка) буде порушенням права власності позивача у розумінні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, рішення суду у справі № 904/6809/20 прийнято господарським судом 09.03.2021, відповідач звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання зазначеного рішення 13.01.2022. Таким чином, відстрочення виконання судового рішення за запропонованим заявником графіком: 3 816,90 грн. - до 01.06.2022, 5 181,99 грн - до 01.07.2020, 124 962,86 грн - до 01.08.2020, 127 453,60 грн. - до 30.11.2022, порушує приписи ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, якими визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд не знаходить підстав для задоволення заяви Фермерського господарства "Славутич" про відстрочення виконання рішення суду від 09.03.2021 у даній справі.

У судовому засіданні 20.01.2022 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фермерського господарства "Славутич" про відстрочення виконання рішення суду від 09.03.2021 у справі № 904/6809/20 - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею 20.01.2022.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.А. Рудь