ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р. Справа№ 910/9725/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Тарасенко К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного підприємства "Транс Логістик"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021

у справі №910/9725/21 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Приватного підприємства "Транс Логістик"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 47 513, 35 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Транс Логістик" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування пошкодженого транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 47 513,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що застрахований транспортний засіб позивача потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування.

Відповідач в свою чергу, відмовив у здійсненні виплати через відсутність акту огляду транспортного засобу, внаслідок чого позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом про стягнення таких коштів.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування у розмірі 47 513,35 грн, оскільки огляд застрахованого транспортного засобу відповідачем не здійснювався, відповідно акт огляду, завірений підписом та печаткою відповідача відсутній.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Транс Логістик" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у справі №910/9725/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Разом з тим, скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021, оскільки повний текст оскаржуваного рішення ним був отриманий 27.08.2021, що підтверджується відповідним поштовим конвертом та роздруківкою трекінгу з веб-сайту Укрпошти.

Також скаржник в прохальній частині апеляційної скарги просить розглянути справу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за твердженням позивача:

- відповідач підписавши договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 до додаток №33 від 08.04.2020 до цього договору, в якому визначається страхова сума для транспортного засобу, здійснив всі необхідні заходи на встановлення технічного стану вищевказаного автомобіля, як наслідок визначення страхової суми автомобіля і погодження страхової суми з позивачем у розмірі 1 800 000,00 грн, що в свою чергу на думку позивача, вказує на той факт, що відповідач оглянув вищевказаний автомобіль і погодився на вказану страхову суму з урахуванням того, що автомобіль 2017 випуску, тобто має пробіг та наслідки господарської експлуатації;

- акт огляду не є документом, який страхувальник має подати для виплати страхового відшкодування;

- відповідачем обставини обґрунтованості чи не обґрунтованості визначеного позивачем розміру страхового відшкодування не заперечувались та не спростовувались, тому позивач вважає, що сума страхового відшкодування у розмірі 47 513,35 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Узагальнений виклад позиції відповідача

Відповідач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Транс Логістик" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у справі №910/9725/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., судді Разіна Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Транс Логістик" про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Поновлено Приватному підприємству "Транс Логістик" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 по справі №910/9725/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Транс Логістик" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у справі №910/9725/21. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

16.07.2019 між Приватним підприємством "Транс Логістик" (далі - позивач/страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - відповідач/страховик) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 з протоколом розбіжностей (надалі - договір).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору предметом цього договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням визначеним у частині І договору наземним транспортним засобом, та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням. Страховик за договором здійснює виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається у відповідності з умовами, зазначеними в частинах І та ІІ договору.

Частина І містить умову про те, що застраховані транспортні засоби визначаються у додатку 1 до договору.

До переліку застрахованих транспортних засобів у додатку 33 до договору, який датований 16.07.2019, включено транспортний засіб MAN TGM 12.250, державний номер НОМЕР_1 . У цьому додатку зазначено, що період дії договору щодо включених до нього транспортних засобів складає 12.04.2020 - 11.04.2021. Отже, уклавши додаток 33 до договору, сторони щодо наведених у ньому транспортних засобів змінили строк дії договору, продовживши його до 11.04.2021.

Вказаний вище договір укладений відповідно до чинного законодавства України, на умовах "Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)", затверджених головою правління акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" 31.03.2009 та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 за реєстраційним №0690302, зі змінами та доповненнями, що зареєстровані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за реєстраційним №0613106 від 16.04.2013 (далі - Правила страхування).

Сторони домовились, що в усіх випадках, не передбачених договором, вони керуються Правилами страхування та чинним законодавством (п. 22.2 договору).

З огляду на це, крім умов договору правовідносини, що виникли між сторонами, також регулюються Правилами страхування.

Одним із ризиків, які є предметом страхування за договором, є пошкодження ТЗ або ДО внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (п. п. 4.1.1 п. 4.1 договору).

Відповідно до додатку 33 до договору, який датований 16.07.2019 страховою сумою для транспортного засобу MAN TGM 12.250, державний номер НОМЕР_1 , є 1 500 000,00 грн.

10.01.2021 в м. Боярка по вул. Молодіжній, буд. 72 сталася дорожня-транспортна пригода, а саме: водій позивача, керуючи автомобілем MAN TGM 12.250, державний номер НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу скоїв наїзд на перешкоду - бордюрний камінь, внаслідок чого отримав механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2021 у справі № 369/741/21, водія позивача на автомобілі MAN TGM 12.250, державний номер НОМЕР_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

11.01.2021 Приватне підприємство "Транс Логістик" звернулося до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" із письмовою заявою про настання страхового випадку з приводу пошкодженого автомобіля.

Для долучення до матеріалів справи позивачем надано копію рахунку №KYV_AVGOK-0000142 від 12.01.2021, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу MAN TGM 12.250, державний номер НОМЕР_1 , становить 47 513, 35 грн.

Листом (вих. №4777 від 29.01.2021) Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що страхувальник при укладенні договору страхування не виконав свого обов`язку щодо надання страховику транспортного засобу MAN TGM 12.250, державний номер НОМЕР_1 , для огляду та фотографування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що відповідачем неправомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а тому з звернувся з даним позовом до суду першої інстанції про стягнення з відповідача належної до виплати суми страхового відшкодування у судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 990 Цивільного кодексу України передбачено умови та порядок здійснення страхової виплати. Так, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Частиною 1 ст. 991 Цивільного кодексу та ч. 1 ст. 26 Закону "Про страхування" передбачені випадки, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, а саме, у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Перелік таких випадків не є виключним, оскільки, як передбачено ч. 2 ст. 991 та ч. 2 ст. 26 Закону "Про страхування", договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Виходячи зі змісту наведених норм, коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а решта умов договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховикові переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися окремо у кожному випадку. При цьому слід враховувати, що закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не із наданням певних доказів страхувальником (близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №910/922/18).

Колегія суддів зазначає, що відмовляючи у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 16.1.11 п. 16.1 договору страхування, у зв`язку з відсутністю акту огляду транспортного засобу, відповідач поставив під сумнів той факт, що пошкодження транспортного засобу були завдані страховим випадком та, відповідно, розмір збитків.

При цьому, договір страхування прямо не передбачає обов`язок сторін проводити огляд транспортного засобу перед укладенням договору.

Однак суд першої інстанції встановив, що позивач та відповідач при врегулюванні відносин між ними керуються також Правилами страхування.

Розділ 8 Правил страхування передбачає порядок укладення договору страхування. Зокрема, відповідно до п.8.1 Правил обов`язковою умовою при укладенні договору є огляд страховиком транспортного засобу.

Пункт 8.2 цих Правил містить перелік документів, які страхувальник надає страховій компанії для укладення договору страхування, серед яких відсутній акт огляду. При цьому п.8.3 Правил передбачає, що при страхуванні транспортного засобу, перед укладанням, поновленням чи зміною умов договору страхування страхувальник зобов`язаний надати страховику транспортний засіб та додаткове обладнання для огляду.

Зазначеному кореспондують положення п.9.2.6 Правил страхування, якими передбачений обов`язок страхувальника при укладанні договору страхування забезпечити представнику страховика можливість огляду транспортного засобу.

Крім того, відповідно до п.9.2.18 Правил страхування страхувальник зобов`язаний надати транспортний засіб для огляду, проведення розслідування або експертного дослідження страховику під час укладання договору страхування, після настання страхового випадку, під час або після закінчення відновлювального ремонту, та в інших випадках на вимогу страховика протягом дії договору страхування.

З наведеного вбачається, що огляд транспортного засобу та складання відповідного акту огляду обов`язково передує укладенню договору страхування.

За таких обставин виконання зазначеної умови укладення договору страхування не залежить від поведінки лише страховика або страхувальника, натомість є результатом узгоджених дій сторін договору.

Кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. При встановленні наявності обману суд має враховувати стандарт поведінки розумного учасника обороту, який наділений схожими характеристиками зі стороною - учасником відповідних правовідносин. Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти оцінки ризиків від дій, які передують укладенню угоди, є зовсім іншими, аніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або страхова компанія та споживач послуг страхування. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (пункти 36, 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/17876/19).

Колегія суддів зазначає, що у цьому спорі відповідач, як страхова компанія є професійним учасником ринку страхування принаймні з 2009 року. Натомість позивач хоч і є суб`єктом господарювання, однак у цих правовідносинах він є споживачем послуг страхування. Скаржник фактично перебуває у більш вразливому стані порівняно з страховиком, а тому щодо нього застосовується інший стандарт поведінки, ніж до страхової компанії, яка могла і повинна була передбачити ризики укладення договору страхування без проведення огляду транспортного засобу як для неї, так і для страхувальника, та мала вжити всіх залежних від неї дій для уникнення / мінімізації таких ризиків.

Наведений вище п.9.2.18 Правил страхування надає страховій компанії право вимагати у страхувальника проведення огляду транспортного засобу перед укладенням договору. Крім того, чинне законодавство не забороняє страховику відмовити особам, які до нього звертаються, в укладенні договору страхування, зокрема, у разі відмови в наданні транспортного засобу для огляду.

Натомість місцевий господарський суд не встановив, а відповідач,як страхова компанія не довела, що вона вживала заходів для виконання вимоги Правил страхування щодо обов`язкового огляду транспортного засобу, а невиконання такої вимоги є наслідком цілеспрямованих дій / бездіяльності скаржника.

Також страхова компанія допустила укладення договору страхування без попереднього проведення огляду транспортного засобу. Після цього приймала від позивача виконання його зобов`язань за договором - сплату страхових платежів.

У зв`язку з цим у скаржника були обґрунтовані підстави очікувати виконання страховиком його зобов`язань за таким договором - відповідних виплат у разі настання страхового випадку.

Відмовивши в подальшому у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю акту огляду, відповідач фактично поставивив позивача (який не є професійним учасником ринку страхування) у завідомо невигідний стан.

Така ситуація не є винятковою та не свідчить про допущення сторонами договору страхування помилки / необачності при його укладенні.

Зокрема, як зазначив позивач у апеляційній скарзі, наразі суди розглянули більшість справ з тим ж сторонами та з практично аналогічним предметом. Тому поведінка відповідача щодо укладення договору страхування без попереднього проведення огляду транспортного засобу та складання акту не відповідає принципу добросовісності відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду неодноразово зазначав, що добросовісність (п. 6 ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (п.91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 30.11.2021 у справі №910/4224/21).

Враховуючи викладене, судова колегія бере до уваги доводи скаржника про те, що відмова здійснювати страхове відшкодування взагалі (лише з причини відсутності акту) у цій справі не співмірна з метою страховика щодо отримання захисту від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів, що мали місце до укладення договору страхування.

При цьому колегія суддів зазначає, що наведені в оскаржуваному рішенні висновки суду першої інстанції суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 910/4996/21, від 23.12.2021 у справі № 910/4099/21, від 07.12.2021у справі № 910/4337/21, від 06.12.2021 у справі № 910/4550/21, від 17.12.2021у справі № 910/5726/21, від 06.12.2021у справі № 910/4321/21, від 10.12.2021у справі № 910/4296/21, від 30.11.2021 у справі № 910/4224/21, які прийнятті у аналогічних справах та враховуються судовою колегією.

За встановлених апеляційним судом обставин справи рішення місцевого господарського суду, яке прийняте при невідповідності висновків суду обставинам справи, призвело до порушення норм матеріального права, внаслідок чого підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того не з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Транс Логістик" задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 у справі №910/9725/21 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 40; ) на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище міського типу Слобожанське, вулиця Теплична, будинок 27-С; ) суму страхового відшкодування в розмірі 47 513,35 грн (сорок сім тисяч п`ятсот тринадцять грн 35 коп.), судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.)."

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 40; ) на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище міського типу Слобожанське, вулиця Теплична, будинок 27-С; ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн (три тисячі чотириста п`ять грн 00 коп).

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/9725/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко