ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

24 січня 2022 року Справа № 906/847/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Василишин А.Р. , суддя Розізнана І.В.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Відповідача-Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарсь-кого суду Житомирської області від 21.09.2021, повний текст якого складено 27.09.2021, у справі №906/847/21 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України м.Київ
до Військової частини НОМЕР_1 м.Житомир
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні Відповідача

ОСОБА_1 с.Іванівка Житомирського р-ну Житомирської обл.
про стягнення 46 319 грн 98 коп. сплаченого страхового відшкодування,-

У серпні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі в тексті Страхове бюро) звернулось до суду з позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (надалі в тексті Військова частина) 46319грн 98 коп. витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.(арк. справи 1-6).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 09.08.2021 відкрито провадження у справі №906/847/21, крім того, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 . (арк.справи 55-56).

Господарський суд Житомирської області рішенням від 21.09.2021 задоволив позов частково. Враховуючи доведеність у вчиненні ДТП вини ОСОБА_1 , який керував транспорт-ним засобом, що належить Військовій частині НОМЕР_1 ; відсутність на час ДТП страхування цивільно-правової відповідальності Відповідача, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, які стверджують здійснення МТСБУ страхової виплати в сумі 45 379 грн 98 коп. суд першої інстанції визнав такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі позовні вимоги в частині стягнення вказаних коштів з Відповідача. При цьому, суд відмовив за безпідставністю у задоволенні вимоги про стягнення з Відповідача 940 грн витрат, оскільки вартість послуг особи, залученої для встановлення розміру заподіяної шкоди не є складовою розміру страхового від-шкодування (вартості відновлювального ремонту транспортного засобу). Дана вимога не відпо-відає приписам ч.1 ст.1191 ЦК України та п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страху-вання цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачене право зворотної вимоги (регресу) лише у розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування.(арк.справи 81-84).

Не погоджуючись із рішенням, Військова частина подала скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 21.09.2021 у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд безпідставно не взяв до уваги той факт, що відсутність в матеріалах справи ордеру Позивача, що посвідчує повноваження особи, яка підписала позовну заяву, свідчить про неналежність представника в розумінні ст.ст. 58, 60 ГПК України. Військова частина НОМЕР_1 вважає, що ОСОБА_2 порушив встановлений порядок дій у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, а саме: порушив строк подання повідомлення про ДТП та заяви про здійснення відшкодування оціненої шкоди, а Страхове бюро, в свою чергу, всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надаючи цьому порушенню уваги здійснило страхове відшкодування завданої потерпілому шкоди 46319 грн 98 коп., що на думку Військової частини є незаконним. А отже не надає Страховому бюро права звертатись до Військової частини з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Крім того, після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.(арк.справи 60-62).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №906/847/21. Крім того, встановлено Позивачу строк для подання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Скаржнику копії відзиву протягом 5 днів з дня вручення ухвали, а також ухвалено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового про-вадження.(арк.справи 109).

Через канцелярію апеляційного суду 21.12.2021 надійшов відзив Позивача на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.(арк.справи 111-112).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та проце-суального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Святошинського районного суду м.Києва від 17.10.2018 у справі №759/15935/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, судом встановлено, що з 13.01.2021 місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно постанови Святошинського районного суду м.Києва від 17.10.2018 у справі №759/ 15935/18 02.10.2018 приблизно о 20 годині 15 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Урал», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по Брест-Литовському шосе, 8-А в м.Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України.(арк.справи 10)

Факт вчинення ДТП 02.10.2018 за участі автомобілів «Урал», державний номерний знак НОМЕР_2 , та «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_3 , підтверджується також довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, повідомленням про ДТП, поясненнями водіїв.(арк.справи 9, 11-15).

Відповідно до довідки про ДТП №520338, власником автомобіля «Урал», дер-жавний номерний знак НОМЕР_2 , є Військова частина НОМЕР_1 .(арк.справи 9).

Згідно звіту №2949/18 про оцінку автомобіля Nissan Interstar, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 88384 грн 68 коп., вартість відновлю-вального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ складає 47078 грн 78 коп.(арк.справи 19-34).

Відповідно до акту виконаних робіт від 31.10.2018, підписаного представником Страхо-вого бюро та ФОП Войтик Я.М., вартість виконаної оцінки автомобіля становить 940 грн.(арк. справи 35).

Згідно наданої Позивачем роздруківки з Централізованої бази даних МТСБУ транспорт-ний засіб «Урал», державний номерний знак НОМЕР_2 не застрахований.(арк.справи 36).

08.11.2018 ОСОБА_2 звернувся до Страхового бюро із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яке сталося 02.10.2018.(арк.справи 18).

Наказом №1161 від 07.02.2019 Страхове бюро ухвалило сплатити ОСОБА_2 45379 грн 98 коп. за шкоду заподіяну в результаті ДТП.(арк.справи 37).

Платіжним дорученням №912121 від 08.02.2019 МТСБУ сплатило Чернецькому М.І. 45379 грн 98 коп.(арк.справи 38).

Крім того, платіжним дорученням №1014407 від 30.11.2018 Страхове бюро сплатило експерту Войтик Я.М. 940 грн.(арк.справи 38).

Матеріалами справи стверджується, що 11.02.2019 МТСБУ направило Бордюгу Т.В. та Військовій частині лист №3.1-05/4290 з вимогою компенсувати витрати в сумі 49813 грн 74 коп., які складаються з регламентної виплати потерпілому та витрат на збір документів та визначення розміру шкоди.(арк.справи 39).

У відповіді на лист ОСОБА_1 вказав, що транспортний засіб належить Військовій частині, а тому вимоги слід пред`являти до неї. Запропонував звернутися безпосередньо до суду. (арк. справи 40).

На пропозицію сплатити в регресному порядку 46319 грн 98 коп. страхового відшкоду-вання, яка вбачається з претензії Страхового бюро №СУ/53421/14 від 12.10.2020 Військова частина листом №3008 від 27.10.2020 запропонувала пред`явити вимогу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП.(арк.справи 41-42, 43).

Вважаючи, що відмовою від сплати страхового відшкодування порушено права Моторного (транспортного) страхового бюро України, останнє звернулось до суду з позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в сумі 46319 грн 98 коп. (арк.справи 1-6).

Як вже зазначалось, рішенням від 21.09.2021 господарський суд Житомирської області присудив до стягнення з Відповідача 45379 грн 98 коп. страхової виплати, відмовивши у стяг-ненні 940 грн витрат на послуги особи, залученої для встановлення розміру заподіяної шкоди. (арк.справи 81-84).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Предметом позову є стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

У відповідності до положень ст.979 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК Укра-їни), за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачу-вати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу приписів частини 1 статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідаль-ності власників наземних транспортних засобів» (надалі в тексті Закон) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законо-давству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Положеннями статті 22 Закону, передбачено, що під час настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів звертає увагу, що у зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу, Позивач 08.02.2019 виплатив потерпілій особі ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 45379 грн 98 коп., що стверджується платіжним дорученням №912121.(арк.справи 38).

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою осо-бою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшко-дування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Приписи ч.2 ст.1187 ЦК України встановлюють особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джере-лом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на від-повідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується з положеннями ч.1 ст.1172 та ч.2 ст.1187 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Урал», державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до довідки про ДТП №520338 належить військовій частині НОМЕР_1 . (арк. справи 9).

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Військова частина є юридичною особою, яка здійснює експлуатацію належного їй джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/ або майну потерпілого.

Згідно з вимогами статті 33 Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мо-же бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транс-портного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох ро-бочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, пе-редбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну при-году встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об`єднанням страхо-виків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.(пункти 39.1, 39.2 статті 39 Закону).

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визна-чених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Після сплати страхового відшкодування МТСБУ має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, виз-начених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.(підпункт 38.2.1 пункт 38.2 статті 38, пункт 41.1 статті 41 Закону).

При цьому, апеляційний господарський суд виходить з того, що власники транспортних засобів це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або закон-ними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомір-но експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.(пункт 1.6 статті 1 Закону).

Матеріалами справи стверджується, встановлено судом першої інстанції та не запере-чується сторонами, що винним у настанні ДТП визнано ОСОБА_1 , водія транспортного засобу «Урал», державний номерний знак НОМЕР_2 . Транспортний засіб належав Військовій частині НОМЕР_1 , страхового полісу вказаний автомобіль не мав.

Як зазначалось вище, ч.1 ст.1172 ЦК України встановлено обов`язок юридичної або фізичної особи відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

На момент скоєння ДТП водій транспортного засобу ОСОБА_1 працю-вав водієм у Військовій частині НОМЕР_1 , що вбачається із його пояснень та не заперечується сторонами.(арк.справи 14).

Таким чином, безпідставними є посилання апелянта на необхідність стягнення страхового відшкодування саме з водія транспортного засобу.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що шкода, завдана внаслі-док дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що враховуючи доведеність вини водія автомобіля, який спричинив ДТП, оскільки станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача застрахована не була, з урахуванням виплати Позивачем у сумі 45379 грн 98 коп. вимоги про стягнення вартості відшкодування є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Натомість безпідставною, як правильно встановив суд першої інстанції, є вимога про стяг-нення з Відповідача 940 грн вартості послуг особи, залученої для встановлення розміру заподіяної шкоди, які не є складовою розміру страхового відшкодування (вартості відновлювального ремонту ТЗ), тому така вимога суперечить положенням ч.1 ст.1191 ЦК України та п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які передбачають право зворотної вимоги (регресу) лише у розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі ст.41 Закону, оплата послуг особи, залученої для встановлення розміру шкоди, виплачується за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду.

За вказаних обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення з Відповідача 940 грн.

Крім того, відповідно до ст.58 ГПК України, представником в суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справні представ-ником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу. Справа №906/847/21 є малозначною, тому представником в суді може виступати як адвокат так і особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність.

Безпідставними є також посилання Відповідача на пропуск тримісячного строку, оскільки потерпілий подав зазначену заяву 04.10.2018 (засобами поштового зв`язку), а отримана вона була Позивачем 09.10.2018, про що свідчить дата реєстрації вхідної кореспонденції. Тому потерпілим дотримано положення ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової від-повідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, пропущення зазначеного строку потерпілим не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки чіткий перелік таких обставин встановлений ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, виплата Позивачем страхового відшкодування здійснена у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

З огляду на викладене, апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню, тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Розглянуто всі доводи та вимоги апеляційної скарги, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського проце-суального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Житомир-ської області від 21.09.2021 у справі №906/847/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верхов-ного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.

3. Матеріали справи №906/847/21 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.