ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" січня 2022 р. Cправа № 902/881/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" (вул. Замостянська/ просп. Коцюбинського, 26/58, м. Вінниця, 21009)

до: Селянського фермерського господарства "Бранець" (вул. Заболотного, 21, с. Тиманівка, Тульчинський район, Вінницька область, 23644)

про стягнення 252 332,22 грн.

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 01/705 від 27.08.2021 Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" з вимогами до Селянського фермерського господарства "Бранець" про стягнення заборгованості в розмірі 252 332,22 грн, з яких: 151 390,00 грн - основний борг; 20 000,00 грн - штраф; 5 331,35 грн - пеня; 3 767,66 грн - інфляційні нарахування; 1 519,09 грн - 3% річних від простроченої суми; 66 664,00 грн - дострокове повернення суми отриманого кредиту; 3 660,12 грн - відсотки.

Правовими підставами звернення до суду позивача із вказаним позовом стало порушення відповідачем умов Кредитного договору № 22ф-4-1-001 від 19.07.2019 в частині повернення кредитних коштів та сплати обов`язкових платежів, обумовлених Договором.

Ухвалою суду від 06.09.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/881/21 за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 28.09.2021.

Ухвалою суду від 28.09.2021 здійснено перехід до розгляду справи № 902/881/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.10.2021.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 30.11.2021, про що 20.10.2021 постановлено відповідну ухвалу.

У визначену судом дату (30.11.2021) судове засідання у даній справі не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Матвійчука В.В. на лікарняному, за закінченням якого ухвалою суду від 20.12.2021 розгляд справи по суті призначено на 21.01.2022, про що учасників справи повідомлено в порядку визначеному ст.ст. 120, 121 Господарського процесуального кодексу України.

21.01.2022 до канцелярії суду подано клопотання б/н від 21.01.2022 (вх. 01-34/684/22 від 21.01.2022) за підписом представника позивача Добровольської А.О. про проведення розгляду справи, призначеної на 21.01.2022, без здійснення технічної фіксації.

На визначену судом дату представник позивача не з`явився.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. Суд зважає, що судову кореспонденцію відповідачем отримано вибірково. Так, ухвала суду 28.09.2021 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження отримана відповідачем 08.10.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення зі штрихкодовим ідентифікатором 418. Тоді як від отримання ухвали суду від 20.10.2021 про призначення розгляду справи по суті останній відмовився, про що відповідальним працівником поштового відділення вчинено відповідний напис на конверті.

З врахуванням викладеного суд зазначає, що згідно із п.п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали Господарського суду Вінницької області у справі № 902/881/21 були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись із відповідними ухвалами у зазначеному Реєстрі.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Також, суд зазначає, що роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

При розгляді справи суд зважає, що відзив відповідача на позовну заяву до суду не надійшов.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 21.01.2022 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2019 між Комунальною організацією "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" (позивач, за Договором Фонд) та Селянським фермерським господарством "Бранець" (відповідач, за Договором Позичальник) укладено Кредитний договір №22ф-4-1-001 (надалі Кредитний договір).

Відповідно п. 1.1 Кредитного договору Фонд зобов`язується надати Позичальнику кредит для розвитку підприємницької діяльності в сумі 200 000,00 грн. для закупівлі поголів`я кіз і придбання приміщення, що знаходиться за адресою: Тульчинський район, с. Тиманівка, вул. Заболотного, 27, строком на 3 роки.

Згідно п. 1.2 Кредитного договору кредит наданий Позичальнику забезпечується укладеним Договором поруки.

За користування кредитом утримується плата в розмірі 6% річних згідно з Правилами та Методикою (п. 2.1 Кредитного договору).

Кредит надається шляхом перерахування всієї суми кредиту відповідно до цільового призначення на банківський рахунок, вказаний Позичальником у Кредитному договорі. Фонд має право призупинити чи відмовитись від надання кредиту у разі, якщо вказані у заяві відомості дають підстави сумніватися, що кредитні кошти будуть використані Позичальником не за цільовим призначенням. (п. 2.2 Кредитного договору).

Згідно п. 2.4 Кредитного договору погашення 6% річних за користування кредитом здійснюється одночасно з погашенням основного боргу шляхом перерахування коштів на розрахунковий банківський рахунок Фонду згідно графіку погашення кредиту .

Дата початку повернення кредиту: 19.11.2019.

Дата закінчення повернення кредиту: 19.07.2022.

За змістом п. 2.5 Кредитного договору зарахування повернення боргу здійснюється в такій послідовності: штраф, пеня (якщо таке має місце), заборгованість по відсотках, чергові платежі по основному боргу.

Відповідно до п. 3.1.3. Кредитного договору, у разі порушення умов цього Договору, або встановлення нецільового використання кредиту Позичальником, Фонд має право призупинити фінансування договору, вимагати дострокового повернення Позичальником суми отриманого кредиту, відсотків за користування кредитом, нарахованої пені (якщо таке мало місце), попередивши про це Позичальника за 10 днів.

Фонд зобов`язується надати кредит на суму, яку визначено в п.1.1. цього Договору, на протязі десяти банківських днів з дня надходження коштів до Фонду та приймати дострокове виконання Позичальником своїх зобов`язань (п.п. 3.2.1 - 3.2.3 Кредитного договору).

Позичальник зобов`язується повертати кредит згідно з графіком повернення кредитних коштів. Оплата платежу проводиться частинами, або однією сумою в обумовлені строки. Повертати разом з основним боргом відсотки за користування кредитом, які залишилися до повернення (п. 4.2 Кредитного договору).

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, у разі нецільового використання кредиту Позичальник сплачує Фонду штраф у розмірі 10% від суми нецільового використання наданого кредиту.

Згідно п. 5.2 Кредитного договору за прострочення терміну повернення кредиту, згідно графіку повернення кредиту, Позичальник сплачує Фонду пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, яка нараховується від не внесеної в строк суми кредиту.

Відповідно п. 5.3 Кредитного договору у разі невиконання Позичальником своїх зобов`язань з повернення кредиту, Фонд має право звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою стягнення суми невиконаних боргових зобов`язань, згідно з умовами цього Договору.

Договір набуває законної сили з моменту його підписання сторонами та діє до остаточного повернення наданого Фондом кредиту, сплати відсотків за користування ним та інших, обумовлених договором платежів. (п. 6.1 Кредитного договору).

Взяті на себе зобов`язання за укладеним Кредитним договором Фонд виконав в повному обсязі та надав Позичальнику кредит на суму 200 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10 від 07.08.2019.

Як вказує позивач, та слідує з матеріалів справи відповідачем не проведено платежів за Кредитним договором, у встановлені Графіком погашення строки.

За наявними матеріалами справи, позивачем 08.04.2021 направлено на адресу відповідача претензією № 01/223 від 06.04.2021, в якій, посилаючись на п.п. 3.1.3. Кредитного договору, вимагав негайно погасити заборгованість за Кредитним договором в розмірі 241 384,92 грн, що складається з: основного боргу в розмірі 200 000,00 грн; 6% річних в розмірі 23 585,84 грн; пені в розмірі 10 352,83 грн; інфляційних втрат в розмірі 5 212,09 грн; штрафних санкцій 3% в розмірі 2 231,16 грн.. Водночас відповідач на вказану претензію не відреагував.

Неповернення відповідачем кредитних коштів за Кредитним договором після отримання вимоги стало підставою звернення Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" з відповідним позовом до суду.

З огляду на викладене суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п.3 ч.1 ст.174 Господарського кодексу України (далі по тексту також - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст.345 ГК України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту також - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з приписами ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача, для захисту яких останній звернувся з даним позовом до суду, позаяк матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем кредиту відповідачу та відсутність повернення кредитних коштів і сплати процентів зі сторони Позичальника у відповідності до умов Кредитного договору. При цьому суд зважає на право Фонду, визначене п.п. 3.1.3. Кредитного договору, вимагати дострокового повернення кредиту у разі порушення умов договору.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 200 000,00 грн. основного боргу правомірними та обґрунтованими, з огляду на що задовольняє їх в повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3 660,12 грн - 6 % річних за користування кредитними коштами та 1 519,09 грн - 3% від простроченої суми суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З огляду на вказане, позивач вправі був нараховувати 6 % річних за користування кредитними коштами.

Однак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 752/21612/14-ц (провадження 3 61-18972св18).

Таким чином, з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми кредиту 08.04.2021 Фонд змінив строк виконання зобов`язання по договору і втратив право нарахування передбачених Кредитним договором відсотків за користування коштами.

З огляду на те, що 6% за користування кредитом в сумі 3 660,12 грн нараховані позивачем на суму достроково повернення кредиту, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення 3 660,12 грн. відсотків.

Дослідивши розрахунок 3% річних судом встановлено, що позивачем проведено нарахування 3% річних на суму кредиту та суму 6% річних за користування кредитом.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 зазначила, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відтак, нарахування 3% річних на суму кредиту в період 19.11.2019 по 07.04.2021 є безпідставним.

Провівши власний розрахунок 3% річних, що підлягають нарахуванню на суму 6% за користування кредитом, судом отримано 495,91 грн.

За наведеного вимога позивача про стягнення 1519,09 грн 3% річних підлягає до задоволення у визначеному судом розмірі.

При розгляді вимоги про стягнення пені в розмірі 5 331,35 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 5.2. Кредитного договору встановлено, що за прострочення терміну кредиту, згідно графіку повернення кредиту, Позичальник сплачує Фонду пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, яка нараховується від не внесеної в строк суми кредиту.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Також порушення зобов`язань згідно приписів ч. 2 ст. 193 ГК України є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ст. 230 ГК України, іншими законами або договором.

Позивач просить стягнути 5 331,35 грн. пені за непогашення боргу по кредиту.

Водночас, суд знову звертає увагу на те, що право Фонду нараховувати передбачені Кредитнм договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З урахуванням дати пред`явлення вимоги, судом здійснено власний розрахунок та встановлено, що стягненню підлягає 4 635,05 грн. пені за непогашення кредиту.

Розглядаючи вимогу про стягнення 3 767,66 грн інфляційних нарахувань, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Перевіркою розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що він виконаний позивачем арифметично вірно, тому позов в частині стягнення 3 767,66 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

При розгляді вимоги про стягнення штрафу в розмірі 20 000,00 грн, суд зважає на таке.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення штрафу позивач посилається на п. 4.5. Кредитного договору, відповідно до якого Позичальник зобов`язався надати копії первинних документів, що підтверджують ціль використання кредитних коштів. Проте, відповідачем підтвердження цільового використання кредитних коштів не надано позивачу. Вимога позивача від 14.07.2021 про надання належним чином засвідчених копій документів, визначених п. 4.5. Кредитного договору відповідачем залишена без реагування.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 5.1. Кредитного договору визначено, що у разі нецільового використання кредиту Позичальник сплачує Фонду штраф у розмірі 10% від суми нецільового використання наданого кредиту.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи суд констатує, що вони не містять доказів нецільового використання Позичальником кредитних коштів.

Посилання позивача на положення п. 4.5. Кредитного договору, як на підставу стягнення штрафу, не є беззаперечним доказом в підтвердження порушення Позичальником п. 1.1. цього договору щодо цільового використання кредиту, а свідчить про невиконання саме умов означеного пункту договору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем зобов`язання по цільовому використанню кредитних коштів, що зумовлює відмову в задоволенні вимоги про стягнення 20 000,00 грн штрафу.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір з задоволених позовних вимог складає 3133,48 грн. та підлягає віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Селянського фермерського господарства "Бранець" (вул. Заболотного, 21, с. Тиманівка, Тульчинський район, Вінницька область, 23644; ) на користь Комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" (вул. Замостянська/пр. Коцюбинського, 26/58, м. Вінниця, 21009; ) 200 000 грн. 00 коп. - основного боргу; 4 635 грн. 05 коп. - пені; 3 767 грн. 66 коп. - інфляційних втрат; 495 грн. 91 коп. - 3% річних; 3 133 грн. 48 коп. - витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відому суду адресу електронної пошти позивача - ..

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 27 січня 2022 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Замостянська/пр. Коцюбинського, 26/58, м. Вінниця, 21009)

3 - відповідачу (вул. Заболотного, 21, с. Тиманівка, Тульчинський район, Вінницька область, 23644)