ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р. Справа№ 910/3080/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Тарасенко К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 (повний текст складено 10.06.2021)

у справі №910/3080/21 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег"

до фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни

про стягнення 201 212,01 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковчег" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни про стягнення 201 212,01 грн, з яких: заборгованість у розмірі 126 099,11 грн, 3% річних у розмірі 4979,13 грн, інфляційні втрати у розмірі 7084,21 грн, штраф у розмірі 63049,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором суборенди, в частині своєчасного внесення плати за користування об`єктом оренди та сплати комунальних платежів у період з липня 2019 року по лютий 2020 року. У зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу 3 % річних, інфляційні втрати та штраф.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 позов задоволено частково; вирішено стягнути з фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" заборгованість у розмірі 126 099,11 грн, 3% річних у розмірі 4979,13 грн, інфляційні втрати у розмірі 7084,21 грн, штраф у розмірі 31 524,78 грн та судовий збір у розмірі 3018,18 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем наявності правових підстав для стягнення заборгованості у розмірі 126 099,11 грн, 3% річних у розмірі 4979,13 грн, інфляційних втрат у розмірі 7084,21 грн та штраф у розмірі 31 524,78 грн.

Втім, беручи до уваги вид господарської діяльності відповідача (торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах), обставини справи, зокрема, відсутність доказів зі сторони позивача щодо понесення збитків у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання договірних зобов`язань та запровадження локдаунів із забороною діяльності закладів торгівлі (за виключенням товарів першої необхідності), місцевий господарський суд дійшов висновку про зменшення штрафних санкції до 25% від загальної суми заборгованості.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Кузьменко Наталія Іванівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 скасувати частково, а саме відмовити у позовних вимогах в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 7084,21 грн та штрафу в розмірі 31 524,78 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, судом першої інстанції не було враховано наступні обставини, зокрема те, що:

- оплата послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які є платою за експлуатаційні послуги, не стягується з орендаря за договором оренди, оскільки на думку відповідача, для її стягнення має бути інша підстава - окремий договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю;

- позивач при нарахуванні штрафу не дотримався вимог п. 20.15 договору, вказаним пунктом договору передбачено те, що штрафні санкції сплачуються суборендарем лише у тому випадку, якщо суборендодавець направить про це вимогу протягом п`яти робочих днів від дати направлення такої вимоги/рахунку;

- згідно листа Верхового суду України №62-97р від 03.04.1997 рахунки та формули за якими проводяться нарахування інфляційних повинні бути викладені безпосередньо у позовній заяві, але ні як не в додатках до вищезгаданого позову;

- штрафні санкції не підлягають застосуванню та нарахуванню відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Короткий зміст відповіді на відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення її доводів

Відповідач у відповіді на відзив підтримуючи апеляційну скаргу не спростовує доводи викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2021 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/3080/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3080/21. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/3080/21.

21.07.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/3080/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/3080/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині. Зобов`язано Державне підприємство "Інформаційні судові системи", надіслати на адресу Північного апеляційного господарського суду докази підтвердження зарахування сплати судового збору відповідно до квитанції (фіскального чеку) № від 30.06.2021.

До Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшов лист про усунення недоліків апеляційної скарги, разом із оригіналом квитанції №62 від 29.07.2021 про сплату судового збору у розмірі 4528,00 грн.

Також від Державного підприємства "Інформаційні судові системи" до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист щодо підтвердження зарахування сплати судового збору до Державного бюджету України, відповідно до квитанції (фіскального чеку) № від 30.06.2021.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 у справі №910/3080/21 призначено повторний автоматизований розподіл, в зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. на лікарняному, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021, справу №910/3080/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 року по справі №910/3080/21. Зупинено дію на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 по справі №910/3080/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 у справі №910/3080/21 призначено повторний автоматизований розподіл, в зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/3080/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/3080/21, колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Разіної Т.І., Тарасенко К.В. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

08.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковчег" (суборендодавець) та фізичною особою-підприємцем Кузьменко Наталією Іванівною (суборендар) укладено договір суборенди №АЗК03/3_1 (надалі - договір), відповідно до умов якого суборендодавець зобов`язується передати у строкове, платне користування суборендарю приміщення разом із торговим обладнанням, а суборендар зобов`язується прийняти приміщення в строкове користування, сплачувати суборендодавцеві обумовлені в цьому договорі платежі та виконувати інші умови цього договору.

У п. 1.9, п. 1.13 договору зазначено, що приміщенням є частина торгового центру, площа та поверх якого вказано у додатку №1, яка може бути не обмежена або не повністю обмежена стінами (перегородками), план розміщення приміщення в межах торгового центру зазначено в додатку №2 до договору суборенди. На дату укладення договору суборенди відповідно до даних суборендодавця вартість приміщення з урахуванням індексації дорівнює балансовій вартості приміщення та складає суму, вказану в Додатку №1; торговий центр - торгово-розважальний комплекс, який побудовано на земельній ділянці, загальною площею 140 641,10 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, буд. 6Д.

В силу вимог п. 4 додатку №1 до договору приміщення має площу 3,17 кв.м., розташоване на 1 поверсі торгового центру, лот №АЗК03/3_1 частина лоту №АЗК03 (відповідно до плану, наведеного в додатку №2).

Відповідно до п. 3.2 договору строк суборенди вказано у додатку №1. Строк суборенди починає обчислюватися з передачі суборендодавцем суборендарю приміщення в орендне користування відповідно до цього договору суборенди або в день, коли суборендар зобов`язаний прийняти приміщення. Строк суборенди достроково закінчується в тому випадку, якщо Договір суборенди достроково припинить свою дію у відповідності з положеннями цього Договору суборенди або законодавства України.

В п. 3.3 договору сторони домовились, що строк дії договору суборенди та, відповідно, строк суборенди продовжується лише в тому випадку, якщо сторонами про це буде укладено додатковий договір. Цей договір не продовжується автоматично у випадку направлення повідомлення про це від будь-якої із сторін або не направлення повідомлення щодо заперечень проти продовження строку дії договору суборенди.

Пунктом 7 додатку №1 до договору визначено, що строк суборенди складає 12 місяців.

Згідно з п. 4.1 договору суборендар набуває право використовувати приміщення за цільовим призначенням в день початку строку суборенди.

За змістом п. 10.1 договору вбачається, що з моменту передачі суборендареві приміщення суборендар зобов`язаний сплачувати на користь суборендодавця орендну плату та інші платежі, які передбачені цим договором.

Орендна плата, яку суборендар зобов`язаний щомісячно сплачувати суборендодавцеві, складається з таких частин: основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата, маркетингова орендна плата, плата з обороту. Суборендар сплачує окремими платежами кожну із частин орендної плати (окремо основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату, маркетингову орендну плату, плату з обороту) (п. 10.2 договору).

Пунктами 8, 10, 12 додатку №1 до договору визначено, що ставка основної орендної плати - 4 313,50 грн, що еквівалентно 160,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ); ставка експлуатаційної орендної плати - 215,67 грн, що еквівалентно 8,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ); ставка маркетингової орендної плати - 107,84 грн, що еквівалентно 4,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ).

Пунктами 10.4-10.7 договору сторони погодили формули розрахунку основної орендної плати, експлуатаційної орендної плати та маркетингової орендної плати. Застосування індексів О, Е, М здійснюється автоматично, без додаткового погодження із суборендарем.

Згідно з п. 11 договору визначено розрахунки для здійснення плати з обороту.

Відповідно до п. 13.1 договору суборендар зобов`язаний сплачувати суборендодавцю основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату, маркетингову орендну плату щомісячно різними платежами в строки, визначені Додатку №1 (пункт 15). Суборендодавець має право встановити різні банківські рахунки для окремих частин орендної плати.

Пунктом 15 додатку №1 до договору передбачено, що строк сплати основної орендної плати, експлуатаційної орендної плати, маркетингової орендної плати - до 15 числа відповідного місяця, який передує оплачуваному.

Пунктом 13.3 договору сторони погодили, що орендна плата має сплачуватися на рахунок суборендодавця не залежно від направлення суборендодавцем відповідного рахунка. Суборендодавець направляє рахунки на здійснення відповідних платежів суборендарем лише для зручності, якщо інше прямо не вказано в додатку №1.

Суборендар зобов`язаний сплачувати орендну плату починаючи з дати початку строку суборенди (п. 13.5 договору).

На суму, яку сплачує суборендар у якості орендної плати, та інші платежі, пов`язані із орендою приміщення, додатково нараховується сума податку на додану вартість (ПДВ), якщо інше прямо не вказано в законодавстві України (п. 13.6 договору).

Всі платежі відповідно до цього договору мають бути визначені та виконані в національній валюті України - гривні (п. 13.8 договору).

Відповідно до п. 17.1 договору суборендар компенсує суборендодавцеві вартість комунальних послуг, що споживаються в приміщенні, без додаткових нарахувань на користь суборендодавця. Суборендар також зобов`язаний компенсувати суборендодавцю витрати, які несе суборендодавець на комунальні послуги, які споживаються в зв`язку з експлуатацією Торгового центру та Площ загального користування, а також земельної ділянки та які розподіляються між всіма орендарями/суборендарями Торгового центру пропорційно площі приміщення до загальної площі Торгового центру на підставі рахунків та даних (показників), наданих власником.

Згідно з п. 17.6 договору плата за комунальні послуги вноситься суборендарем щомісяця протягом строку вказаного в Додатку №1. Суборендордавець виставляє рахунки на сплату комунальних послуг в наступному місяці за оплачуваний.

Пунктом 17 додатку №1 до договору передбачено, що строк сплати компенсації комунальних послуг - до 10 числа наступного місяця за оплачуваний місяць (попередній) на підставі рахунку суборендодавця, який надається суборендареві протягом п`яти робочих днів з початку наступного місяця.

Відповідно до п. 20.6 договору в тому випадку, якщо суборендар прострочить сплату суборендавцеві будь-яких платежів, то суборендар сплачує на користь суборендодавця наступні штрафні санкції в розмірі, визначеному в додатку №1 до договору.

У п. 31 додатку №1 до договору погоджено, що у випадку прострочення більш, ніж на 3 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 10% від суми прострочення; у випадку прострочення більш, ніж на 5 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 25% від суми прострочення; у випадку прострочення більш, ніж на 10 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 50% від суми прострочення.

Пунктом 25.1 договору визначено, що на вимогу суборендодавця суборендар зобов`язаний щомісячно підписувати акти приймання-передачі послуг щодо оренди приміщення (далі - акти). Якщо протягом 5 календарних днів з дати отримання актів суборендар не підпише їх та не надасть обґрунтовані заперечення проти підписання актів, акти вважаються підписаними, а послуги вважаються прийнятими суборендарем. Незалежно від підписання таких актів, факт сплати будь-яких платежів суборендарем в поточному місяці, свідчить про використання приміщення.

Листом №10 від 23.01.2020 позивач повідомив відповідача про наявність у останнього заборгованості по орендній платі у розмірі 135 190,22 грн.

Таким чином, спір у справі виник, у зв`язку з невиконання відповідачем своїх зобов`язань із своєчасно внесення орендної плати за користування об`єктом оренди з липня 2019 року по лютий 2020 року.

З огляду на вищевикладене у відповідача виникла заборгованість по орендній платі у розмірі 123 380,84 грн, а також з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг у розмірі 2 718,27 грн.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення штраф у розмірі 63 049,56 грн, 3% річних у розмірі 4 979,13 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 084,21 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 позов задоволено частково; вирішено стягнути з фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" заборгованість у розмірі 126 099,11 грн, 3% річних у розмірі 4979,13 грн, інфляційні втрати у розмірі 7084,21 грн, штраф у розмірі 31 524,78 грн та судовий збір у розмірі 3018,18 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, предметом розгляду в апеляційній інстанції є законність стягнення розрахованих позивачем та стягнутих судом першої інстанції розміру інфляційних втрат в сумі 7084,21 грн та штрафу в сумі 31 524,78 грн.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений договором суборенди строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання.

За таких обставин дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача штраф у розмірі 63 049,56 грн, а також 3% річних у розмірі 4 979,13 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 084,21 грн, нараховані за порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань у період з 16.06.2019 по 19.01.2021.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, за відсутності жодних заперечень відповідача з приводу правильності такого розрахунку, місцевий господарський суд дійшов до висновку з яким погоджується суд апеляційної інстанції про те, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 4 979,13 грн. та інфляційних втрат у розмірі 7 084,21 грн є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Згідно норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 20.6 договору в тому випадку, якщо суборендар прострочить сплату суборендареві будь-яких платежів, то суборендар сплачує на користь суборендодавця наступні штрафні санкції в розмірі, визначеному в Додатку №1 до Договору.

У п. 31 додатку №1 до договору погоджено, що у випадку прострочення більш, ніж на 3 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 10% від суми прострочення; у випадку прострочення більш, ніж на 5 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 25% від суми прострочення; у випадку прострочення більш, ніж на 10 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 50% від суми прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія про те, що позивачем правомірно нараховано штраф у розмірі 63 049,56 грн.

В свою чергу, статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З аналізу положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України вбачається, що вказаними нормами передбачено право суду на зменшення неустойки (штрафу, пені), в той час як стягнення інфляційних втрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення неустойки суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Передбачене статтею 233 Господарського кодексу України та статтею 551 Цивільного кодексу України право суду на зменшення пені може бути реалізоване судом у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19.

Таким чином, господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку зі сторони боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованого відповідачу штрафу розмірі 63 049,56 грн, що є 50% від загальної суми заборгованості, судом першої інстанції було враховано:

- що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за договором, в той час як прострочення грошових зобов`язань Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковчег" компенсується за рахунок стягнення 3% річних та інфляційних втрат;

- що видом діяльності відповідача є торгівля (зокрема, годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах), яка у період дії карантину (з березня 2020 року) припинялась з незалежних від неї причин у зв`язку із запровадженням локдаунів та забороною діяльності закладів торгівлі (за виключенням товарів першої необхідності), у зв`язку з чим Фізична особа-підприємець Кузьменко Наталія Іванівна було позбавлена можливості одержувати прибуток від основного свого виду діяльності, що безпосередньо впливає на її фінансове становище.

Місцевим господарським судом також було враховано, що запроваджені карантинні заходи призвели до стрімкого економічного спаду, що стало причиною погіршення фінансового становища суб`єктів господарювання.

З огляду на всі фактичні обставини справи та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру неустойки, яка нарахована відповідачу за прострочення ним виконання зобов`язань, у зв`язку з чим місцевий господарський суд зменшив розмір штрафу вдвічі до 25% ( до 31 524,78 грн) від загальної суми заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність вимог про стягнення штрафу у розмірі 31 524,78 грн.

Твердження відповідача стосовно того, що позивачем не зазначено та не надано підтверджуючих документів, в якій саме із складових частин орендної плати виникла заборгованість, а також те, що плату за експлуатаційні послуги не можна стягувати з орендаря за договором оренди, колегією суддів відхиляються, оскільки в прохальній частині апеляційної скарги відповідачем оскаржується судове рішення першої інстанції в частині розміру інфляційних втрат та штрафу, а не в частині нарахування орендних платежів.

Щодо доводів відповідача про недотримання позивачем умов договору щодо нарахування штрафних санкцій, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно п. 20.15 ст. 20 договору застосування штрафних санкцій, передбачених даним договором, є правом суборендодавця. Вищенаведені договірні штрафні санкції сплачуються суборендарем лише в тому випадку, якщо суборендодавець направить про це вимогу, протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати направлення такої вимоги.

29.01.2020 позивач направив відповідачу лист - повідомлення (вих. 10 від 23.01.2020) про сплату боргу та попередив про застосування п. 20.6 договору щодо нарахування штрафу.

Отже, відповідач повинен був сплатити штраф протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня направлення листа, тобто до 06.02.2020.

Таким чином, 06.02.2020 позивач нарахував відповідачу штраф згідно п. 20.6 договору.

Посилання відповідача на листа Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 стосовно того, що розрахунок індексу інфляції повинен бути наданий в позовній заяві, колегією суддів до уваги не приймаються, так як вищезазначений лист Верховного суду України не містить рекомендацій щодо зазначення розрахунку саме в тексті позовної заяви.

Доводи відповідача щодо звільнення останнього від сплати нарахованих позивачем штрафних санкцій, колегією суддів оцінюються критично, оскільки форс-мажорні обставини не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, так як для її наявності має бути дотриманий встановлений договором порядок повідомлення іншої сторони про настання відповідних обставин та їх підтвердження.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обов`язок щодо оплати за договором суборенди у відповідача сплив ще до встановлення на території України карантину згідно з постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID- 19".

Підсумовуючи вищенаведене, з урахуванням зменшення судом першої інстанції розміру заявленої до стягнення неустойки до 25 %, судова колегія дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 7084,21 грн, штрафу в розмірі 31 524,78 грн є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відтак, суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 7084,21 грн, штрафу в розмірі 31 524,78 грн.

Доводи відповідача з приводу неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/3080/21 - без змін.

Матеріали справи №910/3080/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко