ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.01.2022м. СумиСправа № 920/1277/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши матеріали справи № 920/1277/21

за позовом Комунального підприємства Міськводоканал Сумської міської ради (вул. Білопільський шлях, 9, м. Суми, 40009, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Лілія (вул.. Харківська, буд. 38, м. Суми, 40024, )

про стягнення 1701 грн 70 коп.,

УСТАНОВИВ:

26.11.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 1701 грн 70 коп., з яких: 1654 грн 32 коп., заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, 14 грн 41 коп. 3% річних, 32 грн 97 коп. інфляційні втрати, за Договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 570 від 12.03.2020; а також покласти на відповідача судовий збір.

Ухвалою суду від 01.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строк відповідачу для надання відзиву на позовну заяву, позивачу для наданні відповіді на позовну заяву.

Ухвалою суду від 05.01.2022 відкладено розгляд справи на 20.01.2022.

Станом на 20.01.2022 відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

При цьому, суд зауважує, що поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.12.2021 повернуто відділенням поштового зв`язку на адресу суду, з зазначенням причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 20.01.2022, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 40024, Сумська область, місто Суми, вул. Харківська, буд. 38, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок», цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Сумської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачу відбулось через недотримання ним вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Таким чином, суд вважає, що відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у ній матеріалами.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Слід також відзначити, що у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Сумської області встановив наступне.

12.03.2020 між комунальним підприємством «Міськводоканал» Сумської міської ради (позивач, виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Лілія» (відповідач, споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 570.

Відповідно до п.1.1. Договору виконавець зобов`язався своєчасно надавати Споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення, а Споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 1.3. Договору послуги з централізовано постачання холодної води і водовідведення надавались за об`єктом по вул. Харківській, 38, м. Суми, який був переданий споживачу - ТОВ «ЛІЛІЯ» Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради в оренду у відповідно до договору оренди нежитлового приміщення № 0073/ФМ-380 ви 17.06.2004.

Відповідно до п.п. 4.2.1. Договору Спожива зобов`язаний: Оплачувати послуги в установлений договором строк.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Між Сторонами застосовується щомісячна система оплати послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, платежі вносяться Споживачем не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. ІІлатіжні документи за розрахунковий період Споживач забирає нарочним з 1 по 5 число, щоб уникнути конфліктів з питань оплати рахунків.

Згідно п. 3.3., п. 3.5. Договору послуги оплачуються у безготівковій формі на банківський рахунок Виконавця. Плата за послуги вноситься на рахунок: IВАN - НОМЕР_1 в АТ КБ ПРИВАТБАНК, код 03352455.

Відповідно до п. 9.1 Договору, договір укладається на строк з 01.01.2020 - діє до 31.12.2020 і вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії не надійде заява однієї із сторін про розірвання Договору, а в частині фінансових зобов`язань до їх повного виконання. Сторонами погоджено, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення .

Як зазначає позивач у позовній заяві, на підставі письмового звернення ТОВ «ЛІЛІЯ» від 06.07.2021, представником КП Міськводоканал Сумської міської ради у присутності представник ТОВ ЛІЛІЯ' було здійснено розпломбування лічильника № 020379 по вул. Харківській, 38 з показниками - 01171,068 та лічильник знятий з абонентського обліку; договір № 570 закритий у зв`язку закінчення договору оренди, про що складений Акт обстеження централізованої системи водопостачання водовідведення від 09.07.2021.

15.07.2021 між ТОВ ЛІЛІЯ та Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради укладено угоду про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 0073/ФМ-380 від 17.06.2004. Пунктом 2 даної угоди сторони домовилися про наступне: «Вважати договір оренди нежитлового приміщення № 0073/ФМ-380 від 17.06.2004 на нежитлові приміщення площею 125,8 кв.м., які розташовані по вул. Харківській, 38 у м. Суми розірваним, з моменту передачі приміщення за актом приймання-передачі.»

Згідно інформації викладеної в листі від 04.11.2021 № 06.01-18/9196 товариство ЛІЛІЯ приміщення по АДРЕСА_1 повернуло Департаменту забезпечення ресурсних платежів 15.07.2021 за актом приймання - передачі нежитлових приміщень від 15.07.2021.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідач повинен виконати зобов`язання по Договору № 570 від 12.03.2020 щодо здійснення оплати за надані послуги централізованого постачання холодної води і водовідведення до фактичної передачі нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

Однак, Споживачем порушено умови Договору № 570 внаслідок чого станом на 24.11.2021 сума заборгованості ТОВ ЛІЛІЯ перед КП Міськводоканал СМР за дані послуги з водопостачання та водовідведення за період травень 2021- липень 2021 року (до фактичної передачі нежитлового приміщення) складає 1 654 грн. 32 коп., що підтверджується детальним розрахунком Позивача, журналом зняття показників лічильників по об`єкту ТОВ ЛІЛІЯ за січень 2021 р. - липень 2021 р., рахунками № 570 за травень 2021 - липень 2021 року; актом обстеження централізованої системи водопостачання та водовідведення від 09.07.2021.

Нарахування за надані послуги в травні 2021 здійснювалось за 31 день, в червні 2021 нарахування здійснювалось за 30 днів, а в липні 2021 за 9 днів - до моменту припинення водопостачання 09.07.2021 у зв`язку з закінченням договору оренди нежитлового приміщення № 0073/ФМ-380 від 17.06.2004.

Показники лічильника холодної води № 020379 по вул. Харківській, 38 станом на 09.07.2021 складали - 01171,068, що підтверджується актом обстеження централізованої системи водопостачання та водовідведення від 09.07.2021, рахунком № 570 від 16.07.2021 та інформацією, що міститься в журналі зняття показників лічильників по об`єкту ТОВ ЛІЛІЯ за липень 2021 р.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 16.07.2021 сума заборгованості відповідача за отримані послуги становить 1654 грн 32 коп.

Позивачем направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості за надані послуги за вих. № 24/5421 від16.08.2021, яка залишена без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином договірних зобов`язань щодо повної оплати наданих послуг, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 1654 грн 32 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

За ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частина перша статті 903 ЦК України визначає, що у разі, коли договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи відсутність доказів сплати заборгованості або обґрунтованого заперечення щодо правомірності їх нарахування, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за отримані послуги по водопостачанню та водовідведенню в сумі 1654 грн 32 коп.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до розрахунку, позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати в сумі 32 грн 97 грн, 3 % річних в сумі 14 грн 41 коп.

Відповідачем не надано контр розрахунок інфляційних втрат та 3% річних.

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснено у відповідності до вимог законодавства та договору.

На підставі викладеного, враховуючи встановлений судом факт несвоєчасної оплати відповідачем наданих послуг, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 32 грн 97 грн, 3 % річних в сумі 14 грн 41коп.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним:

Також, згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню, то на відповідача покладаються витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 185, 231, 232, 233, 236 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІЛІЯ» (вул. Харківська, буд 38, м. Суми, 40024, ) на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (вул. Білопільский шлях, 9, м. Суми, 40009, ) 1654 (одну тисячу шістсот п`ятдесят чотири) гривні 32 коп. заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, 14 (чотирнадцять) гривень 41 коп. 3% річних, 32 (тридцять дві) гривні 97 коп. інфляційних втрат; 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.01.2022.

Суддя С.В. Заєць