ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2022 р. Справа№ 910/10618/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 (повний текст складено 22.09.2021)

у справі №910/10618/21 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 205 858,82 грн,

УСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, Залізниця) про стягнення 205 858,82 грн штрафу за несвоєчасну доставку вагонів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з вересня 2020 року по березень 2021 року відповідач здійснював перевезення порожніх вагонів, власником яких є позивач, та порушив нормативні строки доставки, визначені Правилами обчислення термінів доставки вантажу, щодо перевезення вагонів, за що Статутом залізниць України передбачено відповідальність у вигляді штрафу.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що Залізниця звільняється від сплати штрафу щодо частини накладних на підставі абз. 2 п. 116 Статуту залізниць України, оскільки вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу. Крім того, відповідач вказував на те, що при обчисленні штрафу позивачем не враховано відчеплення вагонів, які були викреслені з накладних №№42732537, 42880542, 41971912. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не підтверджено жодними доказами факт прострочення терміну доставки вагонів та наявності вини залізниці. Також, відповідачем заявлено про зменшення штрафу до 1 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22 вересня 2021 року позов задоволено частково.

З Акціонерного товариства "Українська залізниця" стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" штраф у розмірі 199 750,96 грн та судовий збір в розмірі 2 996,27 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема, суд не звернув увагу на доводи відповідача про те, що вказані позивачем у позові власні порожні вагони мали статус "вантажу" і згідно абз.2 п. 116 Статуту залізниць України штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу; затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції відбулась з вини клієнта (постанови Верховного Суду у справах №904/5461/18, №904/7359/17, №904/7360/17, №910/313/19, постанова ВГСУ у справі №904/6071/16); позивачем не підтверджено жодними належними доказами факт прострочення Залізницею терміну доставки вагонів від час їх перевезення з вини Залізниця, зокрема, відсутні Акти загальної форми про затримку доставки вагонів з вини залізниці; судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафу та не враховано, що відповідач виконав свої зобов`язання з перевезення вантажу, позивачем вказано про незначне прострочення доставки вантажу, а внаслідок встановлення карантину зменшились доходи відповідача і погіршився його фінансовий стан.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 10 грудня 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (направлений до суду 10.12.2021) заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що нормами абз. 1 п. 116 Статуту залізниць України розмежовуються поняття "вантаж" та "порожній вагон", а у абз.2 вказаного пункту, на який посилається відповідач, вказано тільки "вантаж"; судова практика, на яку посилається відповідач, прийнята у правовідносинах, які не є подібними до даної справи; позивачем розраховано кількість діб прострочки доставки порожніх вагонів з урахуванням всіх вимог чинного законодавства та відповідно до дати календарного штемпеля прибуття порожніх вагонів (графа №51 залізничних накладних); вагони, згідно наведеного у скарзі переліку, були видані перевізником, а одержувачем прийняті протягом 24 годин з дати та часу повідомлення про прибуття; належним доказом прострочення доставки з вини залізниці є залізнична накладна, а не акт загальної форми; надані відповідачем Акти загальної форми (ГУ-23) складені із порушенням чинного законодавства (відсутній підпис вантажовласника, не зазначено номери залізничних накладних); суд першої інстанції надав належну оцінку доводам відповідача, які були викладені ним у відзиві.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці з 20.12.2021 по 31.12.2021 та перебуванням суддів Козир Т.П., Коробенка Г.П. у відпустках з 31.12.2021 по 16.01.2022, апеляційна скарга розглядається після виходу суддів з відпусток.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у період з вересня 2020 року по березень 2021 року Залізницею на адресу позивача було здійснено доставку порожніх вагонів, які є власністю позивача, що оформлено залізничними накладними, копії яких наявні у матеріалах справи (том 1 а.с.50-257).

Позивач зазначає, у вказаний період 283 вагони доставлені відповідачем з порушенням терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується календарними штемпелями у залізничних накладних у графі 56 "Календарний штемпель станції відправлення" та у графі 51 "Календарний штемпель прибуття вантажу".

Позивач, посилаючись на допущені відповідачем прострочення термінів доставки порожніх вагонів, на підставі пункту 116 Статуту залізниць України нарахував та заявив до стягнення з відповідача штрафні санкції у загальному розмірі 205 858,82 грн, розрахунок яких наведений у Таблиці №1, доданої до позовної заяви, по кожному вагону окремо, із зазначенням: номеру накладної, номеру вагону, відстані перевезення, нормативної кількості діб доставки, дати початку обчислення терміну доставки, дати і часу прибуття на станцію призначення, фактичного терміну доставки, прострочення доставки, ставки розміру штрафу, розміру провізної плати та суми штрафу (том 1 а.с.43-49).

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що позивачем, як одержувачем, окремі вагони не були вивезені зі станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу, що підтверджується Актами загальної форми (ГУ-23) та пам`ятками про подавання вагонів, копії яких додані до відзиву (том 2 а.с.66-216), що звільняє Залізницю від сплати штрафу на підставі абз.2 п.116 Статуту залізниць України, крім цього, при нарахуванні штрафу позивачем не враховано відчеплення вагонів, які були викреслені з накладних №№42732537, 42880542, 41971912 та перевозились по окремим досильним документам.

За наслідком розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 199750,96 грн, оскільки позивачем необґрунтовано включено у розрахунок вагони, доставка яких відбулась із додержанням нормативних строків.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Як передбачено ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

У пункті 2 Статуту залізниць України, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), вказано, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Так, пункт 6 Статуту визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, зареєстрованих Міністерством юстиції України за №863/5084 від 24.11.2000, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів визначено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Як підтверджується матеріалами справи, на підставі наявних у матеріалах справи накладних відповідачем було взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу - "порожній власний вагон", власником яких є позивач.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до пункту 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 були затверджені Правила обчислення термінів доставки вантажів (ст. 41, 116 Статуту), які зареєстровані Міністерством юстиції України за №865/5086 від 24.11.2000 (далі - Правила).

Так, за пунктами 1.1, 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на __число __місяць" (пункт 2.1 Правил).

Згідно пункту 2.2 Правил терміни доставки для вагонних відправок застосовуються при перевезенні вантажів, для яких надані окремі вагони та при перевезенні порожніх власних і орендованих вагонів.

Згідно з пунктом 2.4 наведених Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу, а також у разі переадресування вантажів.

Відповідно до пункту 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вагони з номерами №№95220273, 95240446, 95328811, 95329355, 95329512, 95329546 (накладні №42732537, №42739409 (дoсильний перевізний документ), №№95220059, 95237400, 95237871, 95237913, 95241857 (накладні №42880542, 42881102 (дoсильний перевізний документ)) та №№92237509, 95220307 (накладні №41971912, №40573966 (дoсильний перевізний документ)), прибули на станції призначення без порушення терміну доставки.

Щодо інших вагонів, то як встановив суд першої інстанції, вони прибули на станції призначення з порушенням термінів доставки, що підтверджено календарними штемпелями станції відправлення у графі 56 та штемпелями станції призначення у графі 51 залізничних накладних. Відстань перевезення, з якої обраховуються терміни доставки, зазначена у графі 30 залізничних накладних.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9 Правил).

Дослідивши наявні у матеріалах справи копії накладних, апеляційний господарський суд встановив, що у них відсутні завірені підписом працівника відповідної станції відмітки щодо причин затримки вантажу, які дають право Залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом.

Відповідно до пункту 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб (абз. 1 п.116 Статуту).

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув (абз. 2 п.116 Статуту).

Відповідач, як у відзиві на позовну заяву, так і у апеляційній скарзі вказував на те, що по накладних №№ 40016974, 056467, 40056483, 40078016, 40078024, 40078065, 40078073, 40078081, 40106080, 40106098, 40106106, 40106114, 40106122, 40106148, 40118440, 40118457, 40118465, 40351058, 40569840, 40569865, 40618357, 40698151, 40979288, 40979296, 40979304, 40979320, 40979338, 40979346, 40979379, 40982084, 40982167, 40982175, 40982191, 40982209, 40982217, 41202615, 41325978, 41474859, 41749821, 41749854. 41757204, 41757212, 41778614, 41896929, 41909136, 41931734, 41971912, 41979329, 42006429, 42021022, 42025320, 42036095, 42143842, 42143867, 42154534, 42154567, 42425207, 42522524, 42570895, 42570903, 42570911, 42570929, 42570937, 42570945, 42570952, 42570960, 42571828, 42658591, 42658674, 42658690, 42675181, 42732537, 42742593, 42742601, 42742619, 42904797, 42904805, 42904813, 42909044, 42978916, 42979013 залізниця звільняється від сплати штрафу за несвоєчасну доставку вантажу відповідно до абз.2 пункту 116 Статуту, оскільки відбулась затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта.

Однак, вказані доводи відповідача ґрунтуються на хибному тлумаченні положення пункту 116 Статуту.

Так, із системного аналізу положень вказаного пункту вбачається, що нормами абзацу 1 пункту 116 Статуту передбачено сплату штрафу як за несвоєчасну доставку вантажів, так і за несвоєчасну доставку порожніх вагонів, що належать підприємствам, а абзацом 2 вказаного пункту передбачене звільнення Залізниці від сплати штрафу лише у разі, якщо вантаж не було вивезено одержувачем.

Отже, є юридично правильним висновок суду першої інстанції про те, що предметом даного спору є стягнення штрафу за несвоєчасну доставку саме порожніх вагонів до пункту навантаження, а не штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до станції вивантаження, відтак, абз. 2 п. 116 Статуту залізниць України до даних правовідносин не підлягають застосуванню.

Щодо посилань відповідача на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах у справах №904/5461/18, №904/7359/17, №904/7360/17, №910/313/19, то вони відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки зазначені постанови прийняті за інших обставин справи, інших правовідносин та за іншої фактично-доказової бази, ніж у даній справі, зокрема у справах №904/5461/18, №904/7359/17, №904/7360/17 предметом спору було нарахування плати за користування вагонами, а у справі №910/313/19 предметом спору було забезпечення схоронності цілісності приватних вагонів.

Нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Відповідачем обставини фактичного прострочення виконання свого зобов`язання із вчасної доставки порожніх вагонів зі станції відправлення до станції призначення, за виключенням вищевказаних вагонів по накладних №№42732537, 42880542, 41971912, не спростовані, а також не доведено відсутності своєї вини у простроченні терміну перевезення вагонів.

Посилання відповідача на акти загальної форми ГУ-23 та пам`ятки подавання вагонів, які складені у зв`язку із затримкою вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки предметом спору є порушення строку перевезення вагонів зі станції відправлення до станції призначення, а вказані акти стосуються подальших дій сторін із вагонами, вже після їх прибуття на станцію призначення.

При цьому, з аналізу положень пункту 130 Статуту вбачається, що належним доказом прострочення доставки з вини залізниці є саме залізнична накладна, а не акти загальної форми.

Здійснивши перевірку розрахунку штрафу за несвоєчасну доставку порожніх вагонів, проведеного позивачем окремо по кожному перевізному документу з урахуванням визначеної у накладних сумах провізної плати для кожного вагону, апеляційний господарський суд встановив обґрунтованість задоволення місцевим господарським судом позову в частини стягнення з відповідача штрафу в сумі 199 750,96 грн, з виключенням пунктів 18, 19, 68, 69, 77, 79, 80, 81, 111-116 розрахунку.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 1 грн, то судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у його задоволенні, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість зменшити розмір стягуваного штрафу, та не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для зменшення штрафу.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22 вересня 2021 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.01.2022.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук