РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2022Справа № 910/17834/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (03026, м. Київ, Столичне Шосе, буд. 103, корп. 1, поверх 9; ідентифікаційний код 31316718)

до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33; ідентифікаційний код 16285602)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія ЯНГ" (49054, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Симона Петлюри, буд. 42; ідентифікаційний код 38112538)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізична особа-підприємець Бабілунга Володимир Андрійович ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 243 100, 00 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" з позовом до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 243 100, 00 грн за полісом № 202224913 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, яким було завдано шкоду майну позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Також даною ухвалою суду залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фізичну особу-підприємця Бабілунга Володимир Андрійович.

02.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що ним було сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 16 916, 00 грн, а станом на дату звернення до суду всі витрати по ремонту пошкодженого майна відшкодовано третьою особою-1.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія ЯНГ" (виконавець) укладено договір про надання послуг № 372П, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується на свій ризик та за власний рахунок за завданням замовника здійснювати організацію перевезення та/або перевезення вантажу автомобільним транспортом (надалі-послуги), а замовник зобов`язується прийняти і оплатити надані послуги.

Виконавець надає послуги, як власними транспортними засобами так і транспортними засобами залучених третіх осіб (п. 2.2. договору).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2023 року (п. 9.1. договору).

25.02.2021 на автодорозі Н-11, 185+700 м, Новобужської ОТГ Баштанського району Миколаївської області між контейнеровозом DAF державний номерний знак НОМЕР_1 з причіпом-контейнеровозом WECON держаний номерний знак НОМЕР_2 (власником яких є Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг"), який виконував перевезення БДФ - контейнерів № 870 та № 475 (власником яких є Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта") та автомобілем DAT державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ФОП Бабілунга В.А. сталася дорожньо-транспортна пригода.

У зв`язку з ожеледицею водій. контейнеровоза DAF державний номерний знак НОМЕР_1 з причіпом - контейнеровозом WECON держаний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 зупинився на узбіччі та увімкнув аварійний сигнал, а водій DAF НОМЕР_3 - ОСОБА_2 не впоравшись з керуванням транспортного засобу скоїв дорожньо-транспортну пригоду виїхавши в стоячий контейнеровоз DAF державний номерний знак НОМЕР_1 з причіпом-контейнеровозом WECON держаний номерний знак НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність ФОП Бабілунга В.А. застрахована Акціонерним товариством "Страхова компанія "Інго" згідно полісу № 202224913 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів (строк дії до 30.12.2021, ліміт відповідальності за шкоду майну - 130 000, 00 грн., франшиза - 2 600, 00 грн.).

Відповідно до постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 16.03.2021 вищезазначена ДТП сталась з вини водія автомобіля DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3

25.02.2021 Акціонерному товариству "Страхова компанія "Інго" було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № 3451099 вх. № 33.

Акціонерним товариством "Страхова компанія "Інго" за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди відкрито страхову справу № 3451099.

02.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" звернулося до Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" з заявами щодо здійснення відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 25.02.2021, а саме пошкодженого транспортного засобу БДФ контейнер № 475 (розмір заподіяного збитку у сумі 148 201, 87 грн) та пошкодженого транспортного засобу БДФ контейнер № 870 (розмір заподіяного збитку у сумі 148 000, 00 грн).

Із доводів позивача вбачається, що на виконання п. 4.1.5 договору, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за власний рахунок ліквідувати наслідки аварій, пожежі та інших пошкоджень транспортного засобу, що виникли під час його експлуатації, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія ЯНГ" було укладено договір ремонту № БДФ-Р-002 від 15.06.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеркарготрак" (щодо ремонту контейнера № 475) та договір № 03/1-0821 на виконання робіт від 03.08.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Мокавто" (щодо ремонту контейнера № 870).

Відтак, Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія ЯНГ" було здійснено оплату за ремонт пошкоджених контейнерів № 475 та № 870 в загальному розмірі 297 438, 58 грн, а саме 149 437, 78 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркарготрак" згідно платіжного доручення № 4850 від 13.08.2021 та 148 000, 80 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокавто" згідно платіжного доручення № 4852 від 13.08.2021 та № 4853 від 17.08.2021.

30.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія ЯНГ" (виконавець) укладено додаткову угоду до договору надання послуг № 372 П від 02.07.2021, відповідно до умов якої сторони домовились врегулювати відносини щодо компенсації за пошкодження, спричинені 25.02.2021 ДТП наступним чином: п. 2.1.1. договору виконавець (третя особа-1) до 13.08.2021 перераховує суму коштів за ремонт контейнерів № 475 (BDF-000475) та № 870 (BDF-000870) в сумі 148 000, 00 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокавто" та в сумі 148 201, 87 грн на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркарготрак".

Із врахуванням викладеного вище, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач зобов`язаний сплатити суму страхового відшкодування в загальному розмірі 243 100, 00 грн із врахуванням факту пошкодження двох контейнерів № 475 на суму 148 201, 87 грн. та № 870 на суму 148 000, 00 грн. та встановленого полісом № 202224913 ліміту за шкоду заподіяну майну, що на думку позивача, становить 130 000, 00 грн по кожному пошкодженому контейнеру.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що у зв`язку із відшкодуванням позивачу третьою особою-1 витрат щодо відновлення пошкоджених контейнерів, у відповідача відсутній обов`язок здійснювати виплату суми страхового відшкодування позивачу оскільки відповідач не порушив жодних прав позивача так як на момент звернення до суду порушене право позивача було відновлено.

Крім того, відповідач вказує, що умовами полісу № 202224913 закріплено ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000, 00 грн, а тому, у відповідача відсутні підстави здійснювати відшкодування понад встановлених вказаним полісом меж, як про це просить позивач.

Також, відповідач на спростування доводів позивача надає суду звіт № 10794 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна - контейнерів у кількості 2 шт, у відповідності до якого вартість матеріального збитку контейнера № 475 становить - 11 779, 49 грн (без ПДВ) та № 875 - 10 337, 77 грн (без ПДВ), що в загальному становить 22 117, 26 грн., а відтак на переконання відповідача розмір суми страхового відшкодування за пошкодження контейнерів становить 19 517, 23 грн (з урахуванням розміру франшизи).

Водночас, відповідачем до суду надано докази сплати суми страхового відшкодування позивачу в розмірі 16 916, 00 грн (з огляду на подвійне вирахування франшизи) згідно платіжного доручення № 100094 від 06.05.2021 та № 10012 від 05.05.2021.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Стаття 979 ЦК України зазначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень,зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Суд вказує, що згідно доводів відповідача, що в свою чергу не заперечується позивачем винним у спричинені 25.02.2021 ДТП відповідно до постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 16.03.2021 вищезазначена ДТП сталась з вини водія автомобіля DAF, державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідача.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Внаслідок вказаної вище ДТП було пошкоджено БДФ контейнери позивача № 870 та № 475, перевезення яких здійснювалось третьою особою-1 на підставі договору про надання послуг № 372П від 02.01.2021.

З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2021 позивач, контейнери якого було пошкоджено внаслідок вказаної вище ДТП, звернувся до відповідача із заявами про виплату суми страхового відшкодування стосовно пошкоджених БДФ контейнерів № 870 та № 475 в загальному розмірі 296 201, 87 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем на користь позивача було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 16 900, 00 грн двома платіжними дорученнями № 10094 від 06.05.2021 та № 10012 від 05.05.2021, що на переконання позивача є недостатнім.

Водночас, судом встановлено, що у відповідності до п. 2.1.1 умов додаткової угоди від 30.07.2021 до договору надання послуг № 372П від 02.01.2021 позивач та третя особа домовилися, що виконавець (третя особа-1) у строк до 13.08.2021 перераховує суму коштів за ремонт контейнерів № 475 та № 870 в сумі 148 000, 00 грн на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокавто» на підставі укладеного договору № 03/1-0821 від 03.08.2021 та в сумі 148 201, 87 грн на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркарготрак» на підставі укладеного договору № БДФ-Р-002 від 15.06.2021.

Крім того, в п. 2.1.2 додаткової угоди від 30.07.2021 закріплено, що у разі повної/часткової компенсації страховою компанією замовнику (позивачу) суми, зазначеної в п. 1 додаткової угоди, замовник зобов`язується протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання такої компенсації, перерахувати на рахунок виконавця кошти в розмірі, що дорівнює отриманій компенсації від страхової компанії.

З огляду на викладене вище, судом встановлено, що третьою особою-1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокавто» здійснено перерахування коштів в розмірі 148 000, 80 грн за ремонт БДФ контейнера згідно платіжних доручень № 4852 від 13.08.2021 та № 4853 від 17.08.2021.

Також, згідно платіжного доручення № 4850 від 13.08.2021 третьою особою-1 здійснено перерахування коштів за ремонт БДФ контейнера в розмірі 149 437, 78 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркарготрак».

Таким чином, суд вказує, що третьою особою-1 фактично виконано зобов`язання перед позивачем - потерпілою особою за збиток спричинений страхувальником відповідача - третьою особою-2, а тому, в даному випадку між сторонами виникли деліктні зобов`язання.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ст. 1191 ЦК України).

Крім того, за змістом статей 559 та 1191 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто, є новим правом кредитора за новим, в даному випадку, регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18)).

Тобто, під час регресу право зворотної вимоги не переходить від однієї особи до іншої, воно є новим правом кредитора за новим регресним зобов`язанням. Це право виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі № 910/18279/19 від 22.10.2020.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що у зв`язку із відшкодуванням третьою особою-1 вартості ремонту пошкоджених контейнерів позивача, саме в силу приписів ст. 1191 ЦК України до третьої особи-1 перейшло право зворотної вимоги до винної в пошкодженні майна позивача особи, а саме до відповідача (страховика винної особи) в межах встановлених лімітів.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Проте, статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що станом на дату звернення до суду з даним позовом позивачем не надано до матеріалів справи доказів, понесення ним збитків, з огляду на те, що відновлювальні роботи щодо ремонту пошкоджених контейнерів № 870 та № 475 були проведені та сплачені виконавцем (третьою особою-1) на підставі договору № 372П від 02.01.2021 коштів в загальному розмірі 296 201, 87 грн, а відтак, на переконання суду саме третя особа-1 понесла збитки, які підлягають відшкодуванню винною особою (страховиком винної особи) в межах встановлених полісом лімітів.

В даному випадку, позивач звертаючи до суду з позовом фактично маючи відремонтовані контейнери за рахунок третьої особи, додатково просить суд стягнути на свою користь вартість ремонту таких контейнерів, що в свою чергу призведене до подвійного отримання вигоди (коштів).

Що стосується встановленого полісом № 202224913 ліміту відповідальності за завдану шкоду майну в розмірі 130 000, 00 грн, то суд зазначає, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 даного Закону закріплено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві стосовно того, що з огляду на закріплення полісом № 202224913 лімітів відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000, 00 грн та враховуючи те, що обидва контейнери було пошкоджено в результаті однієї ДПТ, тобто, в результаті одного страхового випадку, обов`язок відповідача щодо виплати суми страхового відшкодування по двом контейнерам обмежується вказаним лімітом в розмірі 130 000, 00 грн з вирахуванням франшизи у відповідності до вимог п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, суд звертає увагу сторін, що звіт про оцінку транспортного засобу, в тому числі і калькуляція є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33; ідентифікаційний код 16285602), третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія ЯНГ" (49054, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Симона Петлюри, буд. 42; ідентифікаційний код 38112538), третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізична особа-підприємець Бабілунга Володимир Андрійович ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 243 100, 00 грн - відмовити.

2. Судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 19.01.2022

Суддя Д.О. Баранов