ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022м. ДніпроСправа № 904/8668/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєва Е.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтіка" (49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, ідентифікаційний код 44152788) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 7, офіс 105, ідентифікаційний код 42812128) про стягнення 346 483,41 грн. заборгованості за поставлений товар

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Салтіка" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №0209/2021/1 від 02.09.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" 346 483,41 грн. заборгованості за поставлений товар.

Також позивач просить суд справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та стягнути з відповідача судові витрати (позивач поніс витрати по сплаті судового збору та очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на поставку продукції №1012-01ЮВ від 10.12.2020 в частині своєчасної та повної оплати за продукцію отриману за наступними видатковими накладними на загальну суму 346 483,41 грн., з яких:

- №РН-0000001 від 04.01.2021 на суму 41 650,73 грн.;

- №РН-0000002 від 04.01.2021 на суму 78 320,09 грн.;

- №РН-0000003 від 18.02.2021 на суму 36 341,87 грн.;

- №РН-0000004 від 18.02.2021 на суму 93 166,01 грн.;

- №РН-0000006 від 19.03.2021 на суму 42 369,13 грн.;

- №РН-0000007 від 19.03.2021 на суму 22 533,31 грн.;

- №РН-0000008 від 12.04.2021 на суму 7 041,66 грн.;

- №РН-0000009 від 12.04.2021 на суму 13 240,36 грн.;

- №РН-0000010 від 19.05.2021 на суму 11 820,25 грн.

Ухвалою суду від 02.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/8668/21, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

До суду 19.11.2021 відповідачем подано відзив на позову заяву яким просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що відповідач керуючись статтею 601 Цивільного кодексу України вчинив односторонній правчин щодо здійснення зарахування зустрічних вимог (заява №17-11-2021 від 17.11.2021). Вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтіка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" в сумі 346 483,41 грн. (за договором № 1012-01 1ЮВ на поставку продукції від 10.12.2020) частково погашеною зустрічною вимогою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтіка" на суму 156 364,48 грн. (за договором послуг № 201120-2 від 20.11.2020).

Відповідач стверджує, що зобов`язання позивача перед відповідачем за договором послуг №201120-2 від 20 11.2020 в сумі 156 364,48 грн. припиненими повністю, а зобов`язання відповідача перед позивачем за договором № 1012-011ЮВ на поставку продукції від 10.12.2020 в розмірі 346 483,41 грн. припиненими частково на суму 156 364,48 грн. Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Салтіка" за договором № 1012-01ЮВ на поставку продукції від 10.12.2020 становить 190 118,93 грн.

До суду 01.12.2021 позивачем подана відповідь на відзив в якій зазначає, що у заяві від 17.11.2021 вих. №17-11-2021 не була врахована вартість послуг, які були надані згідно до Акту № 2 здачі-прийняття робіт від 16.12.2020 на суму 167 067,02 грн. та Акту № 3 здачі-прийняття робіт від 25.12.2020 на суму 73 718,92 грн. Таким чином вартість наданих позивачем послуг у 2020 році, які не було враховано відповідачем у заяві від 17.11.2021 вих.№17-11-2021 становить суму (167 067,02+73 718,92) - 240 785,94 гри. Факт надання послуг відповідно до Актів №2 та №3 підтверджується не тільки їх підписанням сторонами, а й оформленими позивачем податковими накладними з ПДВ від 16.11.2020 та від 25.12.2020, реєстрація яких підтверджується відповідними квитанціями про їх реєстрацію в електронному порядку, про що достеменно було відомо відповідачу.

Таким чином, позивача стверджує, що обставини переплати за договором послуг від 20.11.2020 № 201120-2 свого підтвердження не знайшли, а тому у відповідача відсутнє право на зарахування зустрічних однорідних грошових вимог заявою від 17.11.2021 вих.№17-11-2021 на суму 156 364,48 грн.

Також позивач зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Салтіка" у зв`язку з розглядом справи №904/8668/21 понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Кок Станіслава Анатолійовича у розмірі 4 758,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Салтіка" (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" (далі - відповідач, покупець) 10.12.2020 укладено договір №1012-01ЮВ на поставку продукції (далі - договір) відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором поставити покупцеві: сіль для промислового перероблення, пісок з відсівів дроблення вивержених (далі -товар), а покупець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти та оплатити таку продукцію.

Вид товару, що підлягає поставці за договором, його кількість, асортимент, ціна за одиницю та загальна сума визначаються сторонами у відповідній специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (п.1.2 договору).

Постачальник поставляє, а покупець оплачує товар за цінами, зазначеними у відповідних Специфікаціях та рахунках-фактурах постачальника (п.2.1 договору).

Оплата за товар виконується в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у тексті договору. Умови оплати - передоплата 100% (п.2.3 договору).

Постачальник постачає і передає у власність покупця, а покупець оплачує та приймає товар згідно з відповідними Специфікаціями та товаросупроводжувальною документацією, які складають невід`ємну частину договору, на умовах договору (п.3.2 договору).

Поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс 2010" на умовах FCA за адресою, яку зазначить покупець (п.3.1 договору).

Постачальник постачає і передає у власність покупця, а покупець оплачує та приймає товару згідно з відповідними Специфікаціями та товаросупроводжувальною документацією, які складають невід`ємну частину договору, на умовах договору (п.3.2 договору).

При підтвердженні постачальником можливості поставки товару, згідно замовлення покупця, сторонами складається відповідно Специфікація, яка є невід`ємною частиною договору (п.3.6 договору).

Постачальник зобов`язується поставити товар покупцю протягом 3 робочих днів з моменту отримання постачальником замовлення від покупця, здійснення покупцем оплати, згідно п.2.3, якщо інший порядок не передбачено у відповідній Специфікації до договору. Постачальник відвантажує продукцію відповідно до Заявки-замовлення із зазначеною адресою відвантаження (п.3.7 договору).

Право власності та ризик випадкового знищення або пошкодження товару переходить від постачальника до покупця з моменту, коли товар поставлено (передано) покупцеві та оформлені відповідні документи, підтверджуючи факт передачі товару, згідно умов договору(п.4.2 договору).

Постачальник буде вважатись таким, що виконав зобов`язання з поставки товару, якщо він поставив товар згідно договору, із усією супроводжувальною документацією, яка вимагається чинним законодавством України та договором, і якщо внаслідок приймання товару було встановлено, що товар повністю відповідає вимогам, передбаченим законодавством України, умовам замовлення покупця, Специфікаціям, товаро-супровідним документам та договору (п.4.2 договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п.11.1 договору).

Строк дії договору починає свій перебіг з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та закінчується 31.12.2021, а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання (п.11.2 договору).

У Специфікаціях №1 від 04.01.2021 на суму 119 970,82 грн., №2 від 18.02.2021 на суму 129 507,88 грн., №3 від 19.03.2021 на суму 64 902,44 грн., №4 від 12.04.2021 на суму 20 282,02 грн. сторони погодили поставку товару на загальну суму 334 663,16 грн.

За наступними видатковими накладними позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 346 483,41 грн., з яких:

- №РН-0000001 від 04.01.2021 на суму 41 650,73 грн.;

- №РН-0000002 від 04.01.2021 на суму 78 320,09 грн.;

- №РН-0000003 від 18.02.2021 на суму 36 341,87 грн.;

- №РН-0000004 від 18.02.2021 на суму 93 166,01 грн.;

- №РН-0000006 від 19.03.2021 на суму 42 369,13 грн.;

- №РН-0000007 від 19.03.2021 на суму 22 533,31 грн.;

- №РН-0000008 від 12.04.2021 на суму 7 041,66 грн.;

- №РН-0000009 від 12.04.2021 на суму 13 240,36 грн.;

- №РН-0000010 від 19.05.2021 на суму 11 820,25 грн.

Оплата за поставлений товар за видатковими накладними на загальну суму 346 483,41 грн. станом на дату подачі позову не здійснена, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем.

Предметом доказування у справі є наявність або відсутність порушення відповідачем умов договору на поставку продукції, в частині розрахунків за поставлений товар.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписом частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт прийняття покупцем товару на загальну суму 346 483,41 грн. підтверджується матеріалами справи.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач свої зобов`язання по договору не виконав, заборгованість за поставлений товар по договору на час звернення з позовом до суду складає 346 483,41 грн.

Докази повної оплати відповідачем вартості поставленого товару на суму загальну суму 346 483,41 грн. в матеріалах справи відсутні.

Отже, відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив оплату поставленої продукції, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 346 483,41 грн. суми основної заборгованості є обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем 18.11.2021 надіслало на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог вих.№17-11-2021 від 17.11.2021 якою на підставі статті 601 Цивільного кодексу України заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог:

- вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтіка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" в сумі 346 483,41 грн. (за договором № 1012-01ЮВ на поставку продукції від 10.12.2020) частково погашеною зустрічною вимогою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтіка" на суму 156 364,48 грн. (за договором послуг № 201120-2 від 20.11.2020);

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтіка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" за договором послуг №201120-2 від 20 11.2020 в сумі 156 364,48 грн. припиненими повністю, а зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Салтіка" за договором № 1012-011ЮВ на поставку продукції від 10.12.2020 в розмірі 346 483,41 грн. припиненими частково на суму 156 364,48 грн.;

- заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Салтіка" за договором № 1012-011ЮВ на поставку продукції від 10.12.2020 становить 190 118,93 грн.

Відповідно до частин першої - третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

За своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформлюється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду. Тобто, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов`язанні, не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Згідно ч.ч.1,2 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Аналогічні положення закріплені у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено у статті 602 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

З постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №914/3217/16 та постанов Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №911/483/18, від 01.10.2019 у справі №910/12968/17, від 28.01.2020 у справі №910/12738/18, згідно з якими вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути:

- зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Крім цього, між сторонами не повинно бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання.

З правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №910/21566/17 вбачається, що наслідком здійснення такого правочину, як зарахування зустрічних однорідних вимог, є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

У постановах від 28.02.2018 у справі №910/4312/17, від 04.07.2018 у справі №910/16430/16, від 05.07.2018 у справі №914/3013/16, від 19.07.2018 у справі №910/14503/16, від 26.09.2018 у справі №910/20105/17, від 04.04.2019 у справі №918/329/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином. Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

У постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №920/18256/17 та від 02.04.2019 у справі 918/539/18, зазначено: "наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони. Однак апеляційний суд правильно зазначив, що припинення зобов`язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов`язкової їх безспірності. Адже, за відсутності безспірності вимог спір по боргу за договором повинен бути вирішений в порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними та допустимими доказами" (постанова у справі № 920/18256/17) та "заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, а якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду, що в подальшому буде підставою для перегляду рішення в даній справі за новивиявленими обставинами" (постанова у справі №918/539/18).

Натомість у постановах від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 24.06.2019 у справі №910/12026/18, від 23.07.2019 у справі №904/1299/18, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі №910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 26.05.2020 у справі №910/7807/19, від 11.06.2020 у справі №910/7804/19, від 14.07.2020 у справі №910/10471/19, від 19.08.2020 у справі № 911/2560/19, від 25.08.2020 у справі №б-23/75-02, від 23.09.2020 у справі №904/2215/19, від 12.11.2020 у справі №904/3173/19, від 25.11.2020 у справі №904/1806/19 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов наступного висновку: "Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку".

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 року по справі №910/11116/19 уточнено ці висновки наступним чином. Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Судом встановлено, що позивачем надані заперечення щодо можливості зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме між сторонами укладено договір послуг від 20.11.2020 № 201120-2, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Салтіка" надав Товариству з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" послуги на суму 1 361 933,55 грн., а не 1 121 147, 61 грн., як розраховує відповідач, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- №1 від 16.12.2020 на суму 99 360,74 грн.;

- №2 від 16.12.2020 на суму 167 067,02 грн.;

- №3 від 25.12.2020 на суму 73 718,92 грн.;

- №1 від 21.01.2021 на суму 65 151,27 грн.;

- №б/н від 23.01.2021 на суму 282 109,10 грн.;

- №3 від 25.02.2021 на суму 444 062,05 грн.;

- №4 від 26.03.2021 на суму 230 464,45 грн.,

які підписані та скріплені печаткою відповідача без зауважень, що підтверджує, що роботи були прийняті відповідачем в повному обсязі, без зауважень.

За надані послуги відповідачем сплачено позивачу грошові кошти на загальну суму 1 277 512,09 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 326 від 30.04.2021 на суму 254 182,11 грн., №295 від 08.04.2021 на суму 120 000,00 грн., №272 від 30.03.2021 на суму 172 071,50 грн., №216 від 17.02.2021 на суму 335 066,57 грн., №170 від 21.01.2021 на суму 65 151,27 грн., №141 від 19.01.2021 на суму 331 040,64 грн.

Таким чином, переплата за договором послуг від 20.11.2020 № 201120-2 відсутня.

Суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача перед позивачем на суму 346 483,41 грн., що виникла на підставі договору на поставку продукції №1012-01ЮВ від 10.12.2020, строк виконання якого настав, не є припиненим.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати щодо судового збору у сумі 5 197,25 грн. у справі покладаються на відповідача.

Позивач просить стягнути з відповідача правничу допомогу в розмірі 4 758,00 грн.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Положеннями частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 цього ж Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п., п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 758,00 грн., позивачем додано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 30.08.2021, акт наданих послуг від 30.11.2021 на суму 4 758,00 грн. та ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АЕ№1032085 від 30.08.2021.

Договір про надання правової допомоги від 30.08.2021 укладено між адвокатом Кок Станіславом Анатолійовичем (далі - адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Салтіка" (далі - клієнт) відповідно до розділу 1 якого клієнт доручає адвокату, а адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу в питаннях представництва інтересів клієнта у Господарському суді Дніпропетровської області та в Центральному апеляційному господарському суду за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтіка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" про стягнення суми заборгованості у розмірі 346 483,41 грн., що включає в себе в тому числі, але не виключно:

- підготовку позовної заяви, предметом якої є означене питання, та забезпечення відкриття Господарським судом Дніпропетровської області провадження у справі за позовом;

- підготовлення відповіді на відзив на позовну заяву, заперечень - у разі доцільності;

- участь у судових засіданнях у справі;

- підготовка апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу, необхідних пояснень.

Детальний опис робіт (наданих послуг) викладений в Акті наданих послуг від 30.11.2021, а саме адвокатом надані наступні послуги:

- підготовка позовної заяви від 02.09.2021 №0209/2021/1 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтіка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" про стягнення суми заборгованості 346 483,41 грн. - 3 год., вартість однієї години - 1 189,50 грн., на суму 3 568,50 грн.;

- підготовка відповіді від 30.11.2021 на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" у справі №904/8668/21 отриманий 26.11.2021 - 1 год., вартість однієї години - 1 189,50 грн., на суму 1 189,50 грн.

Загальна вартість послуг, розмір гонорару адвоката складає 4 758,00 грн.

При цьому вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція, викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на професійну правову допомогу розмірі 4 758,00 грн., яку суд вважає співрозмірною з урахуванням обставин справи та їх розумною необхідністю.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4 758,00 грн., які відповідають умовам договору про надання правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтіка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" про стягнення 346 483,41 грн. заборгованості за поставлений товар задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 7, офіс 105, ідентифікаційний код 42812128) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтіка" (49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, ідентифікаційний код 44152788) 346 483,41 грн. заборгованості за поставлений товар, судовий збір у сумі 5 197,25 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 758,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Е.М. Бондарєв