ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2022 р. Справа№ 910/277/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 (повний текст складено 01.06.2021)

у справі № 910/277/21 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до 1. Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Віта",

2. Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

про розірвання інвестиційного договору № 19 від 30.12.1998, -

УСТАНОВИВ:

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Віта" та Комунального підприємства "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ" про розірвання інвестиційного договору № 19 від 30.12.1998.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні позову. Зокрема позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідачів умов інвестиційного договору № 19 від 30.12.1998. Так, апелянт стверджує, що з 1998 року КП "Київжитлоспецексплуатація" до реалізації інвестиційного проекту не приступило, належних дій на виконання договору не вживає та реконструкцію нежилого будинку на вул. Гоголівській, 32 літера "В" в м. Києві під жилий не здійснило. Наведені обставини, на думку апелянта, є достатніми підставами для розірвання інвестиційного договору внаслідок істотного порушення його умов.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/277/21. Розгляд справи призначено на 11.08.2021.

11.08.2021 колегією суддів у судовому засіданні оголошено перерву до 16.08.2021 згідно ст. 216 ГПК.

16.08.2021 колегією суддів у судовому засіданні оголошено перерву до 30.08.2021 згідно ст. 216 ГПК.

30.08.2021 колегією суддів у судовому засіданні оголошено перерву до 11.10.2021 згідно ст. 216 ГПК.

11.10.2021 колегією суддів у судовому засіданні оголошено перерву до 01.11.2021 згідно ст. 216 ГПК.

01.11.2021 колегією суддів у судовому засіданні оголошено перерву до 08.11.2021 згідно ст. 216 ГПК.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 відкладено розгляд справи до 29.11.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 заяву про самовідвід судді Євсікова О.О. від розгляду апеляційної скарги Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/277/21 задоволено. Матеріали справи №910/277/21 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 призначено справу до розгляду на 12.01.2022.

ПрАТ "Авіакомпанія "Віта" подало письмовий відзив на апеляційну скаргу у якому просило суд рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення. При цьому відповідач посилається на безпідставність вимог апеляційної скарги та обґрунтованість і законність оскаржуваного рішення місцевого господарського суду. На думку апелянта відсутні передбачені чинним законодавством або самим договором підстави для розірвання інвестиційного договору № 19 від 30.12.1998.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2375 від 07.12.1998 "Про залучення інвестора до реконструкції нежилого будинку № 32 літ. "В" на вул. Гоголівській" залучено до реконструкції нежилого будинку № 32 літ. "В" на вул. Гоголівській під жилий Закрите акціонерне товариство "Авіакомпанія "Віта" з передачею йому у власність зазначеного будинку загальною площею 243,1 кв.м.

На виконання зазначеного розпорядження 30.12.1998 між Головним управлінням майном Київської міської державної адміністрації (правонаступником якого є Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), далі - Департамент), Державним комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (правонаступником якого є КП "Київжитлоспецексплуатація", далі - Підприємство) та Закритим акціонерним товариством "Авіакомпанія "Віта" (далі - Товариство, інвестор) укладено інвестиційний договір № 19 (надалі - інвестиційний договір) на реконструкцію нежилого будинку № 32 літ. "В" на вул. Гоголівській, предметом якого є спрямування інвестицій на реконструкцію та відновлення нежилого будинку № 32 літ. "В" на вул. Гоголівській під жилий будинок, для чого інвестор отримує будинок у власність.

У відповідності до пункту 1.1. інвестиційного договору інвестор виконав умови міської конкурсної комісії по залученню інвесторів до реконструкції будинків, а саме: сплатив Головному управлінню житлового забезпечення міської державної адміністрації компенсацію за відселення мешканців, які раніше проживали в будинку в сумі 1500,27 грн; передав 4 квартири загальною площею 194.7 кв.м.; сплатив Головному управлінню майном міста залишкову балансову вартість за будинок по вул. Гоголівська, 32-В у Шевченківському районі міста Києва в розмірі 41048,41 грн; сплатив ДКО "Київміськгідрошляхміст" благодійний внесок на реконструкцію вул. Хрещатик - 20000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2.5 та 2.2.6 інвестиційного договору інвестор зобов`язується розробити, погодити з Підприємством і затвердити в установленому порядку проектно-кошторисну документацію в термін до 01.07.1999, отримати в Держархбудконтролі дозвіл на початок реконструкції зазначеного будинку з 01.07.1999 та завершити її згідно з термінами, передбаченими проектом організації будівництва.

Пунктом 2.2.13 інвестиційного договору визначено, що при невиконанні обов`язків, передбачених цим договором щодо термінів реконструкції будинку № 32 літера "В" на вул. Гоголівській інвестор зобов`язується в місячний термін по закінчені термінів передбачених пунктами 2.2.5 та 2.2.6 повернути будинок до міської комунальної власності.

Як погоджено сторонами в пункті 4.2 інвестиційного договору, при невиконанні умов договору з боку інвестора Департамент та Підприємство можуть в односторонньому порядку розірвати цей договір у відповідності з пунктом 5.2 розділу 5 цього договору.

Пунктом 5.2 зазначено, що при невиконанні інвестором у повному обсязі в установлені терміни пунктів 2.2.5-2.2.13 Підприємство за місяць попереджує про наміри розриву договору.

У відповідності до пункту 6.1. інвестиційного договору останній діє до моменту введення будинку в експлуатацію та підписання акту приймальної комісії.

Також між сторонами інвестиційного договору підписано 22.12.1998 акт прийому-передачі нежилого будинку № 32 літера "В" на вул. Гоголівській з комунальної власності міста у власність Товариства.

05.05.1999 Головним управлінням майном Київської міської державної адміністрації видано Товариству свідоцтво про право колективної власності на нежилий будинок загальною площею 243,1 кв.м, який розташований на вул. Гоголівській, 32 літ "В".

У подальшому розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.08.2001 № 1736 "Про внесення змін та доповнень до розпоряджень Київської міської державної адміністрації" відповідно п. 2.3 внесено зміни до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 07.12.1998 № 2375 "Про залучення інвестора до реконструкції нежилого будинку № 32 літера "В" на вул. Гоголівській" а саме: у підпунктах 2.1 та 2.2 пункту 2 цифри "01.09.99" змінено цифрами " 01.03.2002".

Підприємство листом № 062/15/1/07-3438 від 02.09.2020 повідомила Департамент про те, що проектно-кошторисна документація на будівництво житлового будинку Підприємством не розглядалась і не погоджувалась, що свідчить про порушення термінів надання на розгляд зазначеної документації та невиконання умов інвестиційного договору.

Листами № 062/09/11-5734 від 10.09.2020 та № 062/15/1/07-3604 від 15.09.2020 Департамент та Підприємство відповідно повідомили Товариство про наміри розірвання інвестиційного договору у зв`язку з невиконанням його умов.

Звернувшись з даним позовом до суду Департамент наголошував на тому, що з 1998 року Товариство до реалізації інвестиційного проекту не приступило, належних дій на виконання договору не вживає та реконструкцію нежилого будинку на вул. Гоголівській, 32 літера "В" в м. Києві під жилий не здійснило. Наведені обставини, на думку позивача, є достатніми підставами для розірвання інвестиційного договору внаслідок істотного порушення його умов.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на установлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог 11 ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

За своєю суттю та правовою природою інвестиційний контракт є інвестиційним договором, укладеним між двома суб`єктами господарювання. Водночас, інвестиційний договір, як окремий вид цивільно-правових договорів, може містити положення різних видів цивільно-правових договорів залежно від предмету та цілей інвестування (договору про спільну діяльність, капітального будівництва, кредитування, купівлі-продажу, довірчого управління майном).

За змістом Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній час укладення спірного договору), що визначає загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, установленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності (стаття 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність").

Інвестиційний договір, як окремий вид цивільно-правових договорів може містити положення різних видів цивільно-правових договорів залежно від предмету та цілей інвестування (договору про спільну діяльність, капітального будівництва, кредитування, купівлі-продажу, довірчого управління майном). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 916/4644/15 (пункт 7.10-7.13).

Дослідивши зміст інвестиційного договору, наявного у матеріалах справи, суд дійшов висновку про те, що спірний правочин містить у собі ознаки договору підряду.

Згідно зі статтею 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, установлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, установлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не установлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у установлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не установлено законом.

Частиною 2 статті 846 ЦК України передбачено, що якщо у договорі підряду не установлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на установлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це установлено договором або законом, або розірвання договору.

Частина 3 статті 653 ЦК України, частина 4 статті 188 ГК України також передбачають, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

Відповідно до статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У статті 651 ЦК України зазначено про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкривається за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Судом установлено, що товариство сплатило Головному управлінню житлового забезпечення міської державної адміністрації компенсацію за відселення мешканців, які раніше проживали в будинку в сумі 1500,27 грн згідно платіжного доручення № 204 від 01.09.1998, а також сплатило Головному управлінню майном міста залишкову балансову вартість за будинок по вул. Гоголівська, 32-В у Шевченківському районі міста Києва в розмірі 41048,41 грн згідно платіжного доручення № 197 від 31.08.1998.

До того ж, Товариством розроблено архітектурно-планувальне завдання на проектування житлового будинку по вул. Гоголівська, 32-В у Шевченківському районі міста, затверджене Головним архітектором м. Києва 30.03.2001 № 31.

На підставі рішення Київської міської ради №480/640 від 29.05.2003 земельна ділянка по вул. Гоголівська, 32-В у Шевченківському районі міста Києва площею 0,22га передана Товариству в довгострокову оренду строком на 25 років згідно договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів КМР (КМДА) за № 91-6-00209 від 26.01.2004.

Товариством у 2005 році розроблений проект будівництва "Житлового будинку по вул. Гоголівська, 32-В у Шевченківському районі міста Києва", отримані нові містобудівні умови та обмеження 28.02.2013 № 2403/0/12/009-13, розроблено та погоджено 12.02.2013 історико-містобудівне обґрунтування будівництва житлового будинку по вул. Гоголівська, 32- В у Шевченківському районі міста Києва, зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № КВ.28 від 25.05.2013, погоджено проектно-кошторисну документацію, отримано позитивний експертний висновок та дозвіл на виконання будівельних робіт № ІУ70 від 16.08.2019.

Вищевказані обставини свідчать про вчинення Товариством направлених на виконання умов інвестиційного договору дій, що в свою чергу не спростовано Департаментом. Судом також ураховано, що отриманий Товариством дозвіл на виконання будівельних робіт № ІУ70 від 16.08.2019 у подальшому скасований та правомірність скасування відповідного дозволу оскаржується Товариством в адміністративному суді.

22.12.1998 між сторонами інвестиційного договору підписано акт прийому-передачі нежилого будинку № 32 літера "В" на вул. Гоголівській з комунальної власності міста у власність Товариства.

В подальшому 05.05.1999 Головним управлінням майном Київської міської державної адміністрації видано Товариству свідоцтво про право колективної власності на нежилий будинок загальною площею 243,1 кв.м, який розташований на вул. Гоголівській, 32 літ "В".

За наявності відповідних обставин, а саме передачі спірного нежилого будинку з комунальної власності міста у власність Товариства та наявності в Товариства чинного свідоцтва про право колективної власності на нежилий будинок, суд вважає, що позивачем при зверненні до суду було невірно обрано спосіб захисту. Оскільки розірвання в судовому порядку інвестиційного договору не призведене до поновлення права власності Департаменту на спірний нежилий будинок загальною площею 243,1 кв.м, який розташований на вул. Гоголівській, 32 літ "В".

При цьому колегією суддів береться до уваги те, що розпорядження Київської міської державної адміністрації, яке стало підставою для укладення інвестиційного договору з передачею інвестору (Товариству) у власність нежилого будинку загальною площею 243,1 кв.м, який розташований на вул. Гоголівській, 32 літ "В", є чинним.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача 1 про застосування строку позовної давності, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде установлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц.

У зв`язку з тим, що пред`явлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, заява про застосування строку позовної давності також не підлягає застосуванню.

Одночасно суд зауважує, що відповідно до частини 4 статті 191 ГПК України суд у разі визнання відповідачем позову ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав, наявності чого судом у даній справі не установлено.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/277/21, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/277/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду м. Києва від 18.05.2021 у справі №910/277/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 18.05.2021 у справі №910/277/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.01.2022.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран