ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/4570/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВЕЛ-ІСТЕЙТ" (49083, м. Дніпро, пр. Газети "Правда", 29, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сен-10" (61001, м. Харків, пр. Московський, 55, )
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача -Скляр М.І. за дов.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВЕЛ-ІСТЕЙТ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕН-10" 330 600,00 грн заборгованості за договором про надання фінансофої допомоги №Ф15-256 від 24.04.2015.

Судові витрати просить віднести на відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2021, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 22.11.2021 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву не надав.

Про розгляд справи сторони були повідомлені належним чином.

Проте ухвала суду, яка направлялася на адресу відповідача, повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження відповідача - м. Харків, пр. Московський, 55, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Також, судом було направлено копію ухвали про повідомлення про підготовче засідання голові комісії з припинення відповідача - Беркадзе К.А. та зроблено публікацію на сайті судової влади про розгляд справи.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 17.01.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

24.04.2015 р., між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Авіас» (надалі - ТОВ ВТФ «Авіас»), та Товариством в обмеженою відповідальністю «Сен-10» (надалі ТОВ «Сен-10»), був укладений Договір про надання фінансової допомоги № Ф15-256 (надалі - Договір).

За Договором ТОВ ВТФ «Авіас» надає ТОВ «Сен-10» фінансову допомогу, а останній зобов`язується повернути її у визначений Договором термін.

Згідно п. 2.1 Договору розмір фінансової допомоги становить 24 413 200,00 грн (двадцять чотири мільйони чотириста тринадцять тисяч двісті гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 3.1 Договору, Підприємство мало перерахувати фінансову допомогу до 31 грудня 2015 року. Термін користування фінансовою допомогою, згідно п.4.1 Договору визначений до 31 грудня 2017 р.

У відповідності до п. 5.1. Договору, після закінчення терміну користування фінансової допомоги, Користувач зобов`язується повернути суму фінансової допомоги протягом 14-ти календарних днів Підприємству. Таким чином, граничним строком повернення фінансової допомоги є 13.01.2018 р.

На виконання умов Договору, TOB ВТФ «Авіас» перерахувало ГОВ «Сен-10» у встановлений строк всю передбачену Договором суму, що підтверджується актом звірки за період 24.04.2015 - 03.07.2015р.р., підписаним між ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Сен-10».

21.06.2016 р. між ТОВ ВТФ «Авіас», як Первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новел-Істейт» (надалі - ТОВ «Новел-Істейт»), як Новим кредитором, був укладений Договір про відступлення права вимоги №У-21/06-16 (надалі - Договір про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1.1 Договору про відступлення права вимоги Первісний кредитор передає Новому кредитору належне йому право вимоги на отримання від ТОВ «Сен-10», як боржника, частини заборгованості у розмірі 330 600,00 грн. (триста тридцять тисяч шістсот гривень 00 копійок), що виникла за Договором про надання фінансової допомоги № Ф15-256 від 24.04.2015 р. укладеним між ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Сен-10».

Згідно з п. 1.2 Договору про відступлення права вимоги, право вимоги, зазначене у п. 1.1 даного Договору, переходить до нового кредитора з моменту підписання цього Договору.

На виконання вимог п. 3.1.2 Договору про відступлення права вимоги ТОВ ВТФ «Авіас», як Первісний кредитор, передав ТОВ «Новел-Істейт», як Новому кредитору, всі необхідні документи, які засвідчують права, що передаються, а саме: Договір про надання фінансової допомоги № Ф15-256 від

24.04.2015 р. (за яким ТОВ ВТФ «Авіас», як Підприємство, надавало ТОВ «Сен-10», як Користувачу, фінансову допомогу); Акт звірки за період 24.04.2015 - 03.07.2015 р.р. між ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Сен-10» (підтвердження повного виконання ТОВ ВТФ «Авіас» своїх зобов`язань за Договором, а також наявності заборгованості у ТОВ «Сен-10» перед ТОВ ВТФ «Авіас»); Виписка з ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.05.2015 р. на суму 330 600,00 грн. (доказ надання ТОВ ВТФ «Авіас» фінансової допомоги ТОВ «Сен-10», що знаходиться в межах суми, переданої за Договором відступлення права вимоги ТОВ «Новел-Істейт»).

Про укладення між ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Новел-Істейт» Договору про відступлення права вимоги ТОВ «Новел-Істейт» повідомило ТОВ «Сен-10» Повідомленням про відступлення права вимоги № 21/06/16-П від 21.06.2016р. (з відміткою про нарочне отримання).

Угодою про пролонгацію заборгованості від 24.06.2016 р. ТОВ «Новел-Істейт» та ТОВ «Сен-10» дійшли згоди про пролонгацію строку повернення заборгованості у розмірі 330 600,00 грн. за Договором про надання фінансової допомоги № Ф15-256 від 24.04.2015 р. до 31.12.2018 р.

Але, як вбачається з матеріалів справи, у встановлений Договором термін, Відповідач не здійснив повернення Позивачу коштів.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно умов договору визначено, що відповідачу надано саме поворотну фінансову допомогу.

Відповідно до п. 14,1.257 ч. 1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних). Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Згідно ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідачем не оспорено вказану заборгованість, відзиву на позовну заяву не надано.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Інших судових витрат позивачем заявлено не було.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, ст. ст. 236-239 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сен-10" (61001, м. Харків, пр. Московський, 55, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВЕЛ-ІСТЕЙТ" (49083, м. Дніпро, пр. Газети "Правда", 29, ) 330 600,00 грн заборгованості та 4 959,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВЕЛ-ІСТЕЙТ" (49083, м. Дніпро, пр. Газети "Правда", 29, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сен-10" (61001, м. Харків, пр. Московський, 55, ).

Повне рішення складено "19" січня 2022 р.

Суддя С.А. Прохоров