СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Харків Справа № 922/3309/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

представник позивача адвокат Філіпович О.Є., свідоцтво ХВ №002459 від 19.08.2020 року, ордер серії АХ №1085581 від 12.01.2022 року;

представник відповідача адвокат Мар"їна І.О., свідоцтво серії ДН №4933 від 27.12.2017 року, довіреність №007Др-162-1221 від 28.12.2021 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу представника Комунального підприємства "Жилкомсервіс" адвоката Філіпович О.Є. (вх. №3749Х1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 10.11.2021 року у справі №922/3309/21, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Пономаренко Т.О.)., повний текст якого складено 18.11.2021 року

за позовом Комунального підприємства "Жилкомсервіс", м. Харків
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", м. Харків
про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.11.2021 року у справі №922/3309/21 у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Жилкомсервіс" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Представник Комунального підприємства "Жилкомсервіс" адвокат Філіпович О.Є. з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.11.2021 року у справі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Жодна норма чинного законодавства не встановлює автоматичного розірвання договору у зв`язку зі змінами в чинному законодавстві, а передбачає таку можливість виключно за згодою сторін або за рішенням суду.

Договори, які були укладені до 09.11.2017 року діють на тих же умовах до моменту набрання чинності договорами, укладеними за правилами визначеними Законом України Про житлово-комунальні послуги.

Зборами співвласників багатоквартирних будинків не приймалися рішення про обрання моделі договорів, а тому виконавці послуг та управитель повинні забезпечити надання споживачам послуг на умовах, які діяли на момент прийняття Закону України Про житлово-комунальні послуги, а саме до 09.11.2017 року та внесення змін до договорів не допускається.

Норми ч. 3 та ч. 3-1 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про житлово-комунальні послуги повністю спростовують висновки місцевого господарського суду щодо втрати чинності предметом договору, у зв`язку зі скасуванням низки нормативно правових актів на підставі яких договір було укладено.

Посилається на положення ст. ст. 6, 652 ЦК України та ч. 2 ст. 237 ГПК України, за змістом яких ухвалою господарського суду Харківської області від 21.04.2021 року у справі №922/4256/19, датою припинення дії договору є 01.03.2021 року; під час провадження у справі №922/4256/19, АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" у позові не просив визнати договір розірваним з моменту втрати чинності нормативно- правовими актами на підставі яких його було укладено та не оскаржував ухвалу господарського суду Харківської області від 21.04.2021 року у справі, тобто, визнав, що договір був чинний до 01.03.2021 року.

Даний факт, також, підтверджується відсутністю графіків технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання, а також листами АТ "Харківміськгаз" від 13.01.2020 року, від 07.09.2020 року, які були додані позивачем до матеріалів справи разом з позовною заявою та підтверджують той факт, що протягом 2020 року послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання багатоквартирних будинків відповідачем не надавались, незважаючи на чинність договору.

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення невиконання зобов`язань по договору, які сторона повинна була виконати упродовж строку дії договору.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від 17.02.2021 року № 104, від 21.04.2021 року №405, від 16.06.2021 року №611, від 11.08.2021 року №855, від 22.09.2021 року №981, від 15.12.2021 року №1336 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 31.03.2022 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а, від 23.06.2021 року №10-а, від 16.08.2021 року №12-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2021 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника КП "Жилкомсервіс" адвоката Філіпович О.Є. на рішення господарського суду Харківської області від 10.11.2021 року у справі; відповідачу встановлено строк до 06.01.2022 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на "12" січня 2022 року о 14:00 год.; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon"; витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3309/21.

13.12.2021 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшла справа №922/3309/21 на 107 арк. (вх.№69).

11.01.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№296), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, в обґрунтування якого вказує на те, що ані позивач, ані відповідач не відповідають за зміни чинного законодавства України та ніяким чином не можуть впливати на це; у відповідача відсутні правові підстави проводити планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж багатоквартирних будинків на безоплатній основі; з посиланням на положення ст. 607 ЦК України, вказує на те, що підставами припинення зобов`язання між сторонами у справі є саме неможливість його виконання, у зв`язку з обставиною, за яку жодна з сторін зобов`язання не відповідає.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 року, для забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у справі, дотримання основних засад господарського судочинства, зокрема, змагальності сторін, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, оголошено перерву у розгляді справи до "24" січня 2022 року о 15:00 год.; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

У судовому засіданні 24.01.2021 року представник позивача підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.01.2022 року проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила оскаржуване рішення місцевого господарського сулу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

01.02.2012 року між ПАТ "Харківміськгаз" (теперішня назва - АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз") та КП "Жилкомсервіс" укладено договір №3-12/г-72/1/1 на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, з метою забезпечення кваліфікованого, якісного, гарантованого планового технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, створення належних умов проживання мешканцям цих житлових будинків, яким надаються послуги з газопостачання для побутових потреб (п.1.1.договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, позивач зобов`язався проводити планове технічне обслуговування (надалі - ПТО) систем газопостачання житлових будинків (надалі - ВБСГ) на умовах, визначених договором.

У відповідності до п.2.2. договору №3-12/г-72/1/1 від 01.02.2012 року, перелік робіт з ПТО визначено "Положенням про технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення", затвердженим наказом Державної акціонерної холдингової компанії "Укргаз" від 30.07.1997 року №35, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №451/2255 від 02.10.1997 року; наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці №254 від 01.10.1997 року "Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання України (НПАОП 0.00-1.20-98), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №318/2758 від 15.05.1998 року; постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року №2246 "Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання"; Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207.

Згідно п.3.1.4. договору, відповідач зобов`язався під час проведення планового технічного обслуговування виконувати такі роботи: перевірку на щільність газопроводів, газових приладів та апаратів за допомогою газу під робочим тиском приладовим методом або мильною емульсією; перевірку наявності і цілості пломб; ліквідацію виявлених витоків газу; перевірку відповідності установки газових приладів, прокладання газопроводів та побудови приміщень вимогам проекту і діючих нормативних актів; перевірку наявності вільного доступу до газопроводів та газових приладів, а також у підвали та горища, де прокладені газопроводи; перевірку димових і вентиляційних каналів на наявність тяги; розбирання, очистку від залишків корозії і мастила та змащування всіх запірних пристроїв, встановлених на газопроводах та газових приладах; перевірку працездатності газової апаратури, пальників, автоматичних пристроїв, їх очистку, налагодження та регулювання; очистку теплообмінних апаратів від сажі та окалини; дрібний ремонт газової апаратури і приладів (заміну гвинтів, штифтів, пружин, ущільнюючих матеріалів при перепакуванні фланцевих та різьбових з`єднань і запірних пристроїв, застосування зварювальних робіт на газопроводах ВБСГ); роз`яснювальну роботу серед споживачів та практичний інструктаж з правил безпечного користування газовими приладами.

Після закінчення робіт представник АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" записує в інвентаризаційну відомість про проведений інструктаж та складається акт виконаних робіт, відповідно до п.2.2. договору.

За змістом п.5.1 договору, перелік робіт з ПТО, обумовлений в п.3.1.4 договору, виконується за рахунок витрат АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз".

У п.6.1. договору сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору сторони несуть відповідальність, встановлену чинним законодавством України.

Відповідно до п.6.2. договору, АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" несе відповідальність за виконання умов договору згідно з чинним законодавством, в тому числі за якісне і своєчасне проведення технічного обслуговування ВБСГ, а також за допущені збитки, що завдані КП "Жилкомсервіс" або споживачу внаслідок причин, що утворилися з вини АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз".

АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" несе відповідальність за якість робіт, проведених при ПТО, які повинні забезпечити безвідмовне функціонування ВБСГ в термін між ПТО та гарантійні терміни безвідмовного функціонування газових приладів, які визначені розділом 6 Положення про технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем газопостачання житлових будинків, громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення (п.6.3.договору).

АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" не відповідає за невиконання умов договору чи за допущені недоліки, які сталися з вини КП "Жилкомсервіс" (позивача).

Згідно п.8.1. договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє з 01.03.2012 року до 01.03.2015 року.

Якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про намір розірвати договір, договір вважається пролонгованим на той же строк і на тих же умовах (п.8.2.договору).

Усі зміни та доповнення до договору оформлюються в письмовій формі і набувають юридичної сили з моменту їх підписання обома сторонами (п.8.3.договору).

Листом №23931/210705 від 19.12.2019 року, позивач повідомив відповідача про те, що у відповідності до умов договору №3-12/Г від 01.02.2012 року, 17.12.2019 року на електронну адресу останнього було направлено перелік газифікованих житлових будинків м. Харкова, які знаходяться в управлінні КП "Жилкомсервіс" та вказав, що на виконання п.3.1.1. договору, АТ Харківміськгаз необхідно надати графіки планового технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків на наступний рік згідно зазначеним у списках адресам у термін до 01 січня 2020 року.

Відповідач, листом №61102.2-Лв-183-0120 від 13.01.2020 року, повідомив позивача про те, що протягом 2019 року АТ Харківміськгаз неодноразово надсилало позивачу листи (від 16.01.2019 року №61102.2-Лв-472-0119, №61102.2-Лв-878-0119, від 23.07.2019 року №61102.2-Лв-7252-0719) та надавало в них пояснення щодо можливості надання графіків ТО ВБСГ лише в разі нового договору на технічне обслуговування на платній основі та актів розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності згідно з чинним законодавством в зв`язку зі змінами чинного законодавства (Закон України Про житлово-комунальні послуги, Кодекс газорозподільних систем, ПБСГ) технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання здійснюється тільки на підставі договорів, на платних умовах, тобто за рахунок власників. В існуючому договорі з КП Жилкомсервіс на технічне обслуговування ВБСГ є посилання на Положення про порядок технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення, затверджене наказом Державної акціонерної холдингової компанії Укргаз від 30 липня 1997 року №35, яке втратило чинність, згідно з яким складалися та узгоджувалися графіки ТО ВБСГ, та відповідно до якого АТ Харківміськгаз технічне обслуговування здійснювало безкоштовно, а кошти на його проведення були закладені в тарифі на послуги з розподілу природного газу.

КП Жилкомсервіс неодноразово зверталося до АТ Харківміськгаз з листами від 19.08.2020 року №21024/2/07-05, від 08.12.2020 року №31337/2/07-05, від 04.12.2020 року №30838/2/07-05, від 05.11.2020 року №27840/2/07-05, від 05.11.2020 року №27842/2/07-05, від 14.12.2020 року №31529/2/07-05 щодо необхідності виконання умов договору, а саме надання графіків технічного обслуговування ВБСГ, здійснення технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання газифікованих багатоквартирних будинків, які є предметом договору від 01.02.2012 року, з урахуванням переліку робіт, визначених п. 3.1.4. договору.

Відповідач листами від 17.01.2019 року №61102.2-Лв-547-0119, від 13.12.2018 року №Кm007-Сл-13792-1218, від 16.01.2019 року №61102.2-Лв-472-0119, від 11.04.2019 року №611007-Лв-60800419, від 26.02.2019 року №61102.2-Лв-2948-0219, від 05.02.2019 року №61102.2-Сл-1805-0219, від 23.07.2019 року №61102.2-Лв-7252-0719, від 13.01.2020 року №61102.2-Лв-183-0120, від 07.09.2020 року №61102.2-Лв-3521/-0920 неодноразово повідомляв позивача про неможливість виконання робіт, передбачених договором у зв`язку зі змінами чинного законодавства та вказував на те, що технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання здійснюється лише на підставі договорів, на платних умовах, тобто за рахунок власників.

Відповідно до листа від 08.02.2019 року №1382/16.2/7 НКРЕКП, структурою діючого тарифу на розподіл природного газу, встановленого та затвердженого постановою НКРЕКП від 24.03.2016 року №451, не передбачено витрати на обслуговування газорозподільних мереж, що не знаходяться на балансі АТ "Харківміськгаз".

Договір №3-12/Г-72/1/1 було неодноразово пролонговано, а саме з 01.03.2015 року по 01.03.2018 року та з 01.03.2018 року по 01.03.2021 року.

Як встановлено місцевим господарським судом з офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до КП "Жилкомсервіс", в якому просило припинити правовідносини шляхом розірвання укладеного між сторонами договору на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків №3-12/Г-72/1/1 від 01.02.2012 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.04.2021 року закрито провадження у справі № 922/4256/19 у зв`язку із тим, що договір від 01.02.2012 року №3-12/Г-72/1/1 на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, укладений між ПАТ Харківміськгаз та КП Жилкомсервіс, є розірваним з 01.03.2021 року та встановлено таке: 29.01.2021 року КП Жилкомсервіс було отримано повідомлення про розірвання договору від 01.02.2012 року №3-12/Г-72/1/1 АТ Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз від 26.01.2021 року №611007-Сп-400-0121, яке було направлено АТ Харківміськгаз на виконання п.п.8.2 та 8.3. договору. Відповідно до змісту повідомлення, у випадку не направлення до АТ Харківміськгаз письмової відповіді (та/або) підписаної угоди про розірвання, договір буде вважатися розірваним з 01.03.2021 року. Таким чином, на час розгляду даного спору, договір від 01.02.2012 року №3-12/Г-72/1/1 на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, укладений між ПАТ Харківміськгаз та КП Жилкомсервіс, вважається розірваним з 01.03.2021 року.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив зобов`язати АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" провести технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова по договору на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків №3-12Г-72/1/1 від 01.02.2012 року , шляхом виконання робіт визначених п. 3.1.4. договору.

10.11.2021 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Положеннями ст.ст. 11, 629 ЦК України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч.1 ст.193 ГК України).

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору ст. 611 ЦК України.

Згідно ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Так, АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" посилаючись на те, що у зв`язку з втратою чинності низки нормативних актів, предмет договору №3-12/г-72/1/1 від 01.02.2012 року на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків не відповідає вимогам діючого законодавства України, звернулось до суду з позовом про припинення правовідносин шляхом розірвання договору на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків від 01.02.2012 року №3-12/Г-72/1/1 на підставі ст.652 ЦК України (справа №922/4256/19).

Вище зазначено, що ухвалою господарського суду Харківської області від 21.04.2021 року закрито провадження у справі №922/4256/19 у зв`язку із тим, що договір від 01.02.2012 року №3-12/Г-72/1/1 на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, укладений між ПАТ Харківміськгаз та КП Жилкомсервіс, є розірваним з 01.03.2021 року та встановлено, що 29.01.2021 року КП Жилкомсервіс було отримано повідомлення про розірвання договору від 01.02.2012 року №3-12/Г-72/1/1 АТ Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз від 26.01.2021 №611007-Сп-400-0121, яке було направлено АТ Харківміськгаз на виконання п.п.8.2 та 8.3. договору. Відповідно до змісту даного повідомлення, у випадку не направлення до АТ Харківміськгаз письмової відповіді (та/або) підписаної угоди про розірвання, договір буде вважатися розірваним з 01.03.2021. Спірний договір від 01.02.2012 року №3-12/Г-72/1/1 на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, укладений між ПАТ Харківміськгаз та КП Жилкомсервіс, є розірваним з 01.03.2021 року.

За змістом ч.1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) до житлово-комунальних послуг належить, зокрема житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.

У відповідності до ч.3 ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем електропостачання та газопостачання здійснюються суб`єктом, визначеним співвласниками багатоквартирного будинку, за рахунок співвласників.

Порядок здійснення технічного обслуговування і поточного ремонту внутрішньобудинкових систем електропостачання та газопостачання визначається договором про розподіл електричної енергії, природного газу та/або договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Кошторис витрат на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем електропостачання та газопостачання є невід`ємною частиною відповідного договору, крім випадку, якщо співвласники технічне обслуговування і поточний ремонт здійснюють самостійно.

Відповідно до п. 2 глави 1 розділу III Кодексу ГРМ, власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових газових мереж у багатоквартирному будинку здійснюється на умовах договору, укладеного між співвласниками / особою, уповноваженою на це співвласниками, і суб`єктом, що має право на виконання таких робіт.

При цьому види робіт, які входять до технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання в житлових будинках та здійснюються виключно операторами ГРМ, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в нафтогазовому комплексі, відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

За змістом п. 1 глави 5 розділу III Кодексу ГРМ, межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ). Власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до об`єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання.

Згідно з п. 3 глави 5 розділу III Кодексу ГРМ власники газових мереж, у тому числі побутові споживачі та співвласники / особа, уповноважена на це співвласниками, внутрішньобудинкових систем газопостачання, які згідно з актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відповідають за експлуатацію цих мереж та їх складових, забезпечують належну їх експлуатацію згідно з чинним законодавством, у тому числі ПБСГ, зокрема укладають відповідний договір із суб`єктом господарювання, який має право на виконання таких робіт.

Так, листом від 08.02.2019 року №1382/16.2/7 НКРЕКП підтвердила, що структурою діючого тарифу на розподіл природного газу, встановленого та затвердженого постановою НКРЕКП від 24.03.2016 №451, не передбачено витрати на обслуговування газорозподільних мереж, що не знаходяться на балансі АТ "Харківміськгаз".

Згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №190 від 27.07.2018 року "Про затвердження обов`язкового переліку робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території", витрати на виконання робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем електропостачання та газопостачання включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території у разі, якщо співвласники не доручили виконання цих робіт іншій особі згідно з частиною третьою статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Сторонами в п. 2.2. договору №3-12/г-72/1/1 від 01.02.2012 року на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків узгоджено, що перелік робіт з планового технічного обслуговування визначено наступними нормативно-правовими документами: Положенням про технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення, затвердженим наказом Державної акціонерної холдингової компанії "Укргаз" від 30.07.1997 року №35, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №451/2255 від 02.10.1997 року; Наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці № 254 від 01.10.1997 року "Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання України (НПАОП 0.00-1.20-98), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №318/2758 від 15.05.1998 року; постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246 "Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання"; наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207.

Втім, Положення про технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення, затверджене наказом ДАХК "Укргаз" від 30.07.1997 року №35, втратило чинність згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10.05.2018 №250; Наказ Державного комітету України по нагляду за охороною праці №254 від 01.10.1997 року "Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання України (НПАОП 0.00-1.20-98) втратив чинність згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 року № 285; постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року №2246 "Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання" втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 року №442.

Перелік робіт, які виконував відповідач, сторонами погоджений в п.2.2 та в п. 3.1.4 договору №3-12/г-72/1/1 від 01.02.2012 року.

Втім, більшість нормативно-правових актів, які були визначені сторонами як ті, що встановлюють предмет договору, втратили чинність.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 18.02.2021 року у справі №922/4256/19 за позовом АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" до КП "Жилкомсервіс" про припинення правовідносин шляхом розірвання укладеного між сторонами договору на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків від 01.02.2012 року № 3-12/Г-72/1/1, Верховний Суд, скасовуючи рішення господарського суду Харківської області від 31.07.2020 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 року у справі та передаючи справу на новий розгляд господарського суду Харківської області, вказав на те, що більшість нормативно-правових актів, які були визначені сторонами як ті, що встановлюють предмет договору, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом втратили чинність; суди не врахували та не дослідили, зокрема, питання щодо наявності в договорі його предмета, та яким чином сторони, зважаючи на втрату чинності вказаних вище актів, визначають перелік послуг, які повинен виконувати позивач згідно з договором № 3-12/г-72/1/1 від 01.02.2012 року, тоді як позивач у позові посилався на те, що у зв`язку з втратою чинності низки нормативних актів, предмет договору № 3-12/г-72/1/1 від 01.02.2012 року на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків не відповідає вимогам діючого законодавства України; досліджуючи питання щодо наявності підстав для розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, а саму у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, судам необхідно було надати оцінку доводам позивача щодо зміни сутності відносин в сфері обслуговування внутрішньобудинкових газових мереж, зокрема з огляду на наведені вище норми, з яких вбачається, що обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку здійснюються виконавцем, визначеним співвласниками або особою, уповноваженою на це співвласниками, на підставі відповідного договору; таке обслуговування здійснюється за рахунок співвласників; не всі види робіт, які входять до технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання в житлових будинках, здійснюються виключно операторами ГРМ.

Аргументи апелянта на те, що жодна норма чинного законодавства не встановлює автоматичного розірвання договору у зв`язку зі змінами в чинному законодавстві, а передбачає таку можливість виключно за згодою сторін або за рішенням суду, не приймаються, з огляду на таке.

Так, сторони, укладаючи договір погодили, що перелік робіт з ПТО визначено Положенням про технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення, затвердженим наказом Державної акціонерної холдингової компанії "Укргаз" від 30.07.1997 року №35, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №451/2255 від 02.10.1997 року, наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці №254 від 01.10.1997 року "Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання України (НПАОП 0.00-1.20-98), зареєстрованим в Міністерстві юстиції №318/2758 від 15.05.1998 року, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року №2246 "Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання" та Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207, то після втрати чинності Положенням про технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення", затвердженим наказом Державної акціонерної холдингової компанії "Укргаз" від 30.07.1997 №35, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №451/2255 від 02.10.1997 року, наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці №254 від 01.10.1997 року "Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання України (НПАОП 0.00-1.20-98), зареєстрованим в Міністерстві юстиції №318/2758 від 15.05.1998 року та постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246 "Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання", спірний договір фактично втратив свій предмет.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сторони визначаючи предмет договору прив`язали його до конкретних нормативно-правових актів, а у зв`язку із втратою чинності відповідних нормативно-правових актів втрачається і предмет такого договору.

Після втрати чинності нормативно-правових актів, які визначали предмет договору, сторони, зокрема позивач, для належного виконання умов договору мали вчинити всі необхідні дії для приведення спірного договору у відповідність до вимог чинного законодавства України.

Таким чином, аргументи апелянта на те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення невиконання зобов`язань по договору, які сторона повинна була виконати упродовж строку дії договору, є необґрунтованими та не приймаються.

Разом з тим, із втратою чинності вказаних нормативно-правових актів, змінилась сутність ринкових відносин в частині обслуговування внутрішньобудинкових газових мереж.

А отже, обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку здійснюються виконавцем, визначеним співвласниками або особою, уповноваженою на це співвласниками, на підставі відповідного договору.

Таке обслуговування здійснюється за рахунок співвласників.

Місцевий господарський суд вірно вказав на те, що з моменту втрати чинності низки зазначених нормативно-правових актів виконання робіт, перелічених в п.3.1.4. спірного договору, стало оплатним, а тому у зв`язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні спірного договору, виконання п.3.1.4. договору порушило б майнові інтереси відповідача та позбавило б останнього того, на що він розраховував при укладенні спірного договору.

Так само не приймаються аргументи апелянта на те, що факт чинності договору до 01.03.2021 року, також, підтверджується відсутністю графіків технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання, а також листами АТ "Харківміськгаз" від 13.01.2020 року, від 07.09.2020 року, що стверджують факт того, що протягом 2020 року послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання багатоквартирних будинків відповідачем не надавались, незважаючи на чинність договору.

Відповідач листами неодноразово повідомляв позивача про неможливість виконання робіт, передбачених договором у зв`язку зі змінами чинного законодавства та вказував на те, що технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання здійснюється лише на підставі договорів, на платних умовах, тобто за рахунок власників.

Разом з тим, у правових висновках, викладених у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №922/3737/17, зокрема, вказано на те, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені у правовій системі тієї чи іншої країни. Європейський суд з прав людини наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02). Отже, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Також, у правових висновках, викладених у постанові Верховного Суду від 14.06.2019 року у справі №916/998/18, суд касаційної інстанції скасувавши рішення господарського суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання в повному обсязі виконувати обов`язки, передбачені у п. 3.1.14 договору на послуги з передачі електричної енергії та ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, між іншим, вказав на те, що позовні вимоги дублюють п. 3.1.14 договору, який є обов`язковим для сторін у силу закону (ст.629 ЦК України), тобто АТ "Одесаобленерго" у цій частині позовних вимог обрано неналежний спосіб захисту, враховуючи, що таке погодження передбачено договором.

Зі змісту позовної заяви вх.№ 3309/21 від 18.08.2021 року слідує, що позовні вимоги дублюють п.3.1.4. договору від 01.02.2012 року та позивачем обрано не ефективний спосіб захисту, що не забезпечить поновлення порушеного права, беручи до уваги те, що договір є обов`язковим для сторін у силу закону - ст.629 ЦК України та зобов`язання щодо технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків передбачено умовами укладеного між сторонами договору.

Таким чином, беручи до уваги положення чинного законодавства України, фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом під час її вирішення, відсутні правові підстави для зобов`язання АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" провести технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова по договору на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків №3-12Г-72/1/1 від 01.02.2012 року, шляхом виконання робіт визначених п. 3.1.4. договору.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства "Жилкомсервіс" адвоката Філіпович О.Є. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.11.2021 року у справі №922/3309/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.01.2022 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя І.А. Шутенко