ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/2728/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання: Шевченко А.В.

за участю представників учасників процесу:

позивача: Чернишова О.Ю., ордер серія АХ № 1058398 від 07.07.2021 року,

першого відповідача: Кабанова А.В., ордер серія АХ № 1062288 від 05.08.21,

другого відповідача: не з`явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 , селище Слобожанське,

до відповідачів:

першого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", село Верхньоводяне,

другого відповідача Лозівська районна державна адміністрація Харківської області, місто Лозова,

про визнання недійсним внесення до статутного фонду товариства земельної частки (паю), визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/2728/21.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", Первомайської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання недійсним частково установчий договір та статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", що стосуються визнання померлої матері позивача ОСОБА_2 засновником вказаного товариства та визнання внесення земельної частки (паю) серія ХР № 0089901 до статутного фонду товариства незаконним, а також про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку серія ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" на земельну ділянку площею 6,3251 га, кадастровий номер 632458100:15:000:0024, виданий на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області № 18 від 23 січня 2021 року, скасувати реєстраційний запис в Книзі записів реєстрації державних актів на права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 18 червня 2021 року № 0000001.

28 липня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/2728/21 підготовче провадження.

Позивачем представлено, в порядку статей 81 та 164 Господарського процесуального кодексу України, клопотання (вх. № 2728/21) в якому останній прохає суд витребувати від Первомайської районної державної адміністрації Харківської області та Міськрайонного управління у Первомайському району та місті Первомайському Головного Управління Дергеокадастру в Харківській області визначений в прохальній частині перелік документів. 29 липня 2021 року, ухвалою суду, клопотання позивача (вх. № 2728/21 від 08 липня 2021 року) задоволено частково. В порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України витребувано від Первомайської районної державної адміністрації Харківської області в строк до 20 серпня 2021 року: оригінали або належним чином посвідчені копії Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" та установчого договору Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" (дата державної реєстрації 02 вересня 20199 року).

20 серпня 2021 року до суду надійшов відзив першого відповідача (вх. № 19559), який долучений протокольною ухвалою суду від 25 серпня 2021 року, в якому останній заперечує проти доводів, викладених у позовній заяві, зазначаючи про недоведеність позивачем факту наявності на момент смерті його матері ( ОСОБА_2 ) права на земельну ділянку (пай), а відтак відсутності у нього порушених прав. Крім того, зазначено про сплив позовної давності, а відтак про наявність підстав для відмови у заявленому позові.

Надалі, 16 вересня 2021 року, позивач представив до суду відповідь на відзив (вх. № 21707), яка ухвалою суду від 20 вересня 2021 року залишена без розгляду.

Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі до 26 жовтня 2021 року.

04 жовтня 2021 року позивачем подано уточнену позовну заяву (вх. № 23149), в якій останній, ідентифікуючи предмет позовних вимог шляхом його конкретизації по даті та пункту, просить суд, зокрема (пункт 1 прохальної частини) визнати недійсним пункт 173 установчого договору нової редакції від 28 липня 2020 року та Статуту (далі за текстом позовної заяви вимоги є незмінними). 04 жовтня 2021 року, ухвалою суду, прийнято до розгляду уточнену позовну заяву (вх. № 23149 від 04 жовтня 2021 року). Ухвалено здійснювати подальший розгляд даної господарської справи за такими позовними вимогами: визнання недійсним пункт 173 установчого договору нової редакції від 28 липня 2000 року та статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", що стосуються визнання померлої матері позивача ОСОБА_2 засновником вказаного товариства та визнати внесення земельної частки (паю) серія ХР № 0089901 до статутного фонду товариства незаконним; визнання недійсним державний акт на земельну ділянку серія ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" на земельну ділянку площею 6,3251 га, кадастровий номер :15:000:0024, виданий на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області № 18 від 23 січня 2012 року, скасувати реєстраційний запис в Книзі записів реєстрації державних актів на права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 18 червня 2012 року № 00001.

Водночас, 04 жовтня 2021 року позивач надав до суду клопотання (вх. № 23148) в якому, зазначаючи на знаходження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області в стані припинення із передачею справ (документів) до Лозівської районної державної адміністрації, прохає суд витребувати від Лозівської районної державної адміністрації Харківської області копію статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" (нова редакція 28 липня 2000 року) та оригінал сертифікату серія ХР № 0089901 з земель КСП "Берекський", що був виданий на ОСОБА_2 . Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року клопотання позивача (вх. № 23148 від 04 жовтня 2021 року) задоволено частково. В порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України витребувано від Лозівської районної державної адміністрації Харківської області в строк до 13 жовтня 2021 року належним чином засвідчену копію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" (нова редакція 28 липня 2000 року, ).

В порядку статей 42, 161, 165 Господарського процесуального кодексу України першим відповідачем сформовано та представлено до суду відзив на уточнену позовну заяву (вх. № 24286 від 18 жовтня 2021 року), який долучений до матеріалів справи протокольною ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року.

25 жовтня 2021 року, через відділ діловодства господарського суду, позивачем подано клопотання (вх. № 24918) про заміну учасника справи його правонаступником. Обґрунтовуючи клопотання позивач вказує на те, що 16 грудня 2020 року (тобто, до дня подання позовної заяви) за розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1635-р "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій" здійснено реорганізацію Первомайської районної державної адміністрації Харківської області на Лозівську райдержадміністрацію. 25 жовтня 2021 року, ухвалою суду, суд задовольнив клопотання позивача (вх. № 24918 від 25 жовтня 2021 року). Змінив у справі № 922/2728/21 другого неналежного відповідача, Первомайську районну державну адміністрацію Харківської області, належним відповідачем Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області. При цьому, судом було роз`яснено належному відповідачу, що відповідно до приписів частини 4 статті 48 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Вказану ухвалу отримано належним відповідачем 28 жовтня 2021 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи.

При цьому суд зазначає, що строк підготовчого провадження, який був продовжений у відповідності до статті 177 Господарського процесуального кодексу України, спливав 26 жовтня 2021 року.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II). З огляду на вищевикладене, враховуючи, що самим позивачем вчинялись дії, пов`язані із затримкою розгляду справи в межах підготовчого провадження, які виявлялись у відсутності реагування на зауваження суду з приводу визначення статусу другого відповідача, а відтак, суд був позбавлений можливості визначити коло учасників справи, що є одним із основних завдань підготовчого провадження, і лише 26 жовтня 2021 року (тобто на межі строку проведення підготовчого провадження) позивачем було представлено до суду клопотання про залучення до участі у справі належного відповідача, яке судом було задоволено в той же день (26 жовтня 2021 року), і відповідно, у належного відповідача (Лозівської районної державної адміністрації Харківської області), саме з цієї дати виникло право на формування своїх заперечень з приводу доводів, викладених у позовній заяві у вигляді відзиву на позову заяву, подання заяви про розгляд справи з початку, а відтак, оскільки право учасника справи на формування своєї позиції по справі, звернення до суду з клопотанням про розгляд справи спочатку є вищими ані ж дотримання строків підготовчого провадження, суд вважає, що строк, встановлений у статті 177 ГПК України, для даної господарської справи, є не розумним, з урахуванням окреслених вище обставин справи.

17 листопада 2021 року від Лозівської районної державної адміністрації Харківської області надійшло клопотання (вх. № 7117) відповідно до якого останній просить суд, у зв`язку з залученням його до участі у справі в якості співвідповідача, розгляд справи № 922/2728/21 почати спочатку. Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року задоволено клопотання Лозівської районної державної адміністрації Харківської області (вх. № 7117 від 17 листопада 2021 року), заявлене в порядку частини 4 статті 48 Господарського процесуального кодексу України. Розгляд справи № 922/2728/21 ухвалено почати спочатку. Почато у справі № 922/2728/21 підготовче провадження. Встановлено Лозівській районній державній адміністрації Харківської області п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяв.

01 грудня 2021 року другий відповідача надав до суду відзив (вх. № 7435) в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним державного акту на земельну ділянку серія ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" на земельну ділянку площею 6,3251 га, кадастровий номер 632458100:15:000:0024, виданий на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області № 18 від 23 січня 2021 року, скасувати реєстраційний запис в Книзі записів реєстрації державних актів на права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 18 червня 2021 року № 0000001 з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Щодо іншої позовної вимоги (визнання недійсним Установчого договору та Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком"), то другий відповідач стверджує про недоведеність даної позовної вимоги. Протокольною ухвалою від 06 грудня 2021 року відзив прийнятий до розгляду з залученням до матеріалів справи.

10 грудня 2021 року позивачем подано уточнену позовну заяву (вх. № 29221) в якій останній визначає підпункти, статті та дату установчих документів, які є предметом розгляду у справі (пункт 2 прохальної частини заяви) - визнати недійсним п.п. 173 ст. 54 установчого договору нової редакції від 28 липня 2000 року та п.п. 173 ст. 26 статуту нової редакції Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" від 28 липня 2000 р., решта позовних вимог є незмінною. Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року прийняти до розгляду уточнену позовну заяву (вх. № 29221 від 10 грудня 2021 року). Ухвалено здійснювати подальший розгляд даної господарської справи за такими позовними вимогами: - визнати недійсним п.п. 173 ст. 54 установчого договору нової редакції від 28 липня 2000 року та п.п. 173 ст. 26 статуту нової редакції Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" від 28 липня 2000 р., що стосуються визнання померлої матері позивача ОСОБА_2 засновником вказаного товариства та визнати внесення земельної частки (паю) серія ХР № 0089901 до статутного фонду товариства незаконним; визнати недійсним державний акт на земельну ділянку серія ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" на земельну ділянку площею 6,3251 га, кадастровий номер :15:000:0024, виданий на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області № 18 від 23 січня 2012 року, скасувати реєстраційний запис в Книзі записів реєстрації державних актів на права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 18 червня 2012 року № 00001.

13 грудня 2021 року, протокольною ухвалою суду, на підставі пункту 18 частини 2 статті 182, пункту 3 частини 2 статті 185, частини 5 статті 185, статей 195, 232 ГПК України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 грудня 2021 року. 20 грудня 2021 року суд розпочав розгляд справи по суті, протокольною ухвалою 20 грудня 2021 року оголошено перерву по розгляду справи по суті до 17 січня 2022 року. 17 січня 2022 року у судовому засіданні, відповідно до статті 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Як свідчить доводи, викладені у позовній заяві, ОСОБА_1 є рідним сином та спадкоємцем ОСОБА_2 , яка за життя отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0089901 із земель КСП "Берекський" на підставі рішення Первомайської РДА № 578 від 28 жовтня 1997 року. При цьому позивач вказує, що до момент смерті його матір розповідала йому, що земельний пай орендується Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроком", проте оригінал свідоцтва був відсутній серед документів померлої ОСОБА_2 . До Міськрайоного управління у Первомайському районі та місті Первомайському Головного управління Держгеокадастру в Харківській області було сформовано запит від 13 серпня 2018 року з метою встановлення перебування примірника сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0089901 із земель КСП "Берекський". 23 березня 2018 року позивач отримав відповідь від Міськрайоного управління у Первомайському районі та місті Первомайському Головного управління Держгеокадастру в Харківській області № Ч-32/0-0.23,051045/155-18 в якій вказано, що дані у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0089901 із земель КСП "Берекський" були змінені, а саме право на земельну частку (пай) було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" на підставі рішення господарського суду Харківської області від 08 грудня 2004 року по справі № 46/426-04 , як внесок до статутного фонду підприємства. Також, листом Міськрайоного управління у Первомайському районі та місті Первомайському Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 17 жовтня 2018 року № 90/155-18 повідомлено позивача, що відповідно до Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та подальшої передачі їх у власність із земель колективної власності на території Берецької сільської ради Первомайського району Харківської області розробленому Харківською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах" у 2009 році, за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0089901 закріплено земельну ділянку за № 79. Також проінформовано позивача, що згідно даних Книги реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди по Первомайському району та міста Первомайський Харківської області, в управлінні обліковується Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком", який видано на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області від 23 січня 2012 року № 18 та зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 00001 від 18 червня 2012 року. Позивач вважає, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0089901 із земель КСП "Берекський" внесений до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" з порушенням установленого законом порядку, оскільки ОСОБА_2 не укладала жодних угод, посвідчених нотаріально на відчуження земельної частки (паю), акту прийому-передачі до статутного фонду не підписувала, у зборах засновників не приймала участь.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За положеннями статті 4 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час виникнення права на земельну частку (пай), цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права й обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання - правових наслідків.

Указом Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 було визначено право на приватизацію земель, що знаходяться у користуванні сільськогосподарських підприємств та організацій, шляхом передачі цих земель у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам та у приватну власність тих, хто її обробляє. Організаціям землеустрою рекомендовано здійснювати у якомога коротші строки поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості), а кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Як вже було зазначено вище, 28 жовтня 1997 року ОСОБА_2 , на підставі рішення Первомайської Райдержадміністрації № 578, отримала сертифікат на право на земельну ділянку (пай) серія ХР № 0089901 у розмірі 9,11 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), зареєстрований 11 грудня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів за № 901.

При цьому, 02 вересня 1999 року було проведено дії по реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", основним видом економічної діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

28 липня 2000 року проведено загальні збори Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", оформлені протоколом № 11, на яких прийнято рішення ввести до складу засновників товариства 29 громадян, в тому числі ОСОБА_2 . При цьому суд зауважує, що ОСОБА_2 була присутня особисто на зборах, а відтак спростовується твердження позивача про відсутність інформації у його матері стосовно проведених зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком". 28 липня 2000 року була прийнята нова редакція Установчого договору про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", за яким громадяни, в тому числі ОСОБА_2 , домовились створити, засобом об`єднання коштів (майна) Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроком". Даний документ був підписаний від імені ОСОБА_2 представником ОСОБА_3 , за дорученням, засвідченим 12 березня 2000 року ОСОБА_4 , секретарем виконкому Верхньобішкінської сільської ради народних депутатів Первомайського району Харківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 93. 28 липня 2000 року прийнято нову редакцію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" за яким ОСОБА_2 внесла в якості вкладу у статутний фонд товариства сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0089901 із земель КСП "Берекський", отриманий на підставі рішення Первомайської РДА № 578 від 28 жовтня 1997 року, загальна вартість її долі складає 28569,00 грн.

30 травня 2001 року ОСОБА_3 , як представником (довіритель) громадянки ОСОБА_2 сформовано заяву про виведення її зі складу учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" із передачею внеску ОСОБА_2 в статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", а саме сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серія ХР № 0089901 у розмірі 9,11 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), зареєстрований 11 грудня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів за № 901, вартістю 28 569,00 грн. безоплатно громадянину України ОСОБА_5 . Дана заява нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчуком О.В. та зареєстрована в реєстрі № 4432, доказів оскарження даної дії позивачем не представлено.

30 травня 2001 року на загальних зборах засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", оформлених протоколом № 19, прийнято рішення про виведення ОСОБА_2 зі складу учасників (засновників) Товариства із одночасним введенням до складу учасників (засновників) Товариства громадянина України ОСОБА_5 , а також відступлено долю ОСОБА_2 на користь громадянина України ОСОБА_5 . Крім цього, загальними зборами засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком"від 30 травня 2001 року, оформлених протоколом № 19, присутні учасники Товариства дійшли згоди затвердити нову редакцію установчого договору та статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком". Як свідчить нова редакція установчого договору та статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" від 30 травня 2001 року, серед учасників (засновників) Товариства ОСОБА_2 відсутня, натомість наявний серед переліку осіб, які є засновниками Товариства, громадянин України ОСОБА_5

08 грудня 2004 року, рішенням господарського суду Харківської області, вирішено внести зміни до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0089901 із земель КСП "Берекський", виданого на підставі рішення Первомайської РДА № 578 від 28 жовтня 1997 року, а саме право на земельну частку (пай) було передано до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком".

Надалі, 23 січня 2012 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком", розпорядженням Первомайської районної державної адміністрації № 18, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок (рілля) на території Берецької сільської ради Первомайського району Харківської області та передання їх у власність в кількості 65 штук загальною площею 393 8572 га. (категорія земель землі сільськогосподарського призначення).

05 липня 2002 року в селі Верхній Бишкин Первомайського району Харківської області, за місцем свого проживання, померла ОСОБА_2 .

Позивач у даній справі є сином ОСОБА_2 та спадкоємцем першої черги за законом (стаття 529 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час відкриття спадщини), що підтверджується постановою державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори № 1328/02.31 від 11 листопада 2019 року.

Подаючи позов, позивач стверджує, що установчий договір та Статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" в частині, що стосується померлої ОСОБА_2 , порушує його право як особи, що має право на спадкове право на володіння, користування та розпорядження земельною часткою (паєм) на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серія ХР № 0089901 у розмірі 9,11 га в умовних кадастрових гектарах, спираючись на ту обставину, що діюче на той момент законодавство не передбачало можливості передачі у власність товариства права на земельну частку (пай), внесене як вклад до статутного фонду товариства його засновником, оскільки дана дія є грубим порушенням Указу Президента України № 666-84 "Про невідкладні заходи прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва".

Пунктами 8, 16, 17 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України встановлено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.

Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до пункту 3 Указу Президенту України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" за № 666-84 (далі за текстом Указ № 666-84) від 10 листопада 1994 року, що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Згідно з частиною 2 пункту 4 зазначеного Указу Президента України № 666-84 саме власники земельних ділянок можуть добровільно створювати на базі належних їм земельних ділянок спільні сільськогосподарські товариства, передавати ці ділянки у спадщину, дарувати, обмінювати, здавати в оренду і продавати громадянам України без зміни цільового призначення.

Як зазначає Верховний Суд України в постанові від 11 листопада 2008 року по справі № 47/362-04, аналіз положень пункту 3 та частини 2 пункту 4 даного Указу Президента України дає підстави стверджувати, що для сертифікатів, які посвідчують право на земельну частку(пай), встановлено обмежений режим цивільного обігу, оскільки такі сертифікати можуть бути лише об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

При цьому, пунктом 2.2. Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах № 14/5/48 від 06 червня 1996 року, передбачено, що громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом. Пунктом 2.3. зазначеного Порядку передбачено, що договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку.

Відтак, діюче на момент створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" законодавство не передбачало можливості передачі у власність товариства права на земельну частку (пай), внесене як вклад до статутного фонду товариства його засновником, а визначало виключний перелік договорів, в яких може фігурувати земельна частка (пай) (купівля-продаж, дарування, міни, успадкування, застави) із додержанням обов`язковою нотаріальної форми такого договору, що було додатковою гарантією дотримання прав та інтересів сторін договору.

Указ Президента України "Про захист прав власників земельних часток (паїв)" від 21 квітня 1998 року за № 332/98 та "Порядок посвідчення договорів відчуження земельних ділянок та прав на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом", що затверджений Наказом Мінюсту і Держкомзему від 06 червня 1996 року року, передбачав те, що передача громадянином свого права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом у власність іншій фізичній та юридичній особі є самостійним видом відчуження і згідно статті 34, 36 Закону "Про нотаріат", у редакції, що діяла на момент передачі права до статутного фонду, така нотаріальна дія письмово повинна була бути вчинена державним або приватним нотаріусом.

Висновок Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" про те, що на момент створення даного товариства, внесення права на земельну частку (пай) у якості вкладу до статутного фонду було правомірним та законним, є наслідком невірного трактування норм матеріального права, які передбачають, що угода про відчуження права на земельну ділянку (пай) повинна бути за виключним переліком правочинів та нотаріально посвідченою.

Крім означеного, стаття 42 та 52 Закону "Про нотаріат" передбачають, що усі нотаріальні дії реєструються у реєстрах нотаріальних дій та вчиняються після їх оплати в день подачі необхідних документів. Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що справжність підпису ОСОБА_2 була встановлена нотаріально, про що було вчинено запису реєстрі нотаріальних дій, та у зв`язку з чим було сплачено державне мито. Крім того, Постанова Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року "Про порядок державної реєстрації суб`єктів господарської діяльності", яка діяла на момент створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", в пункті 5 зазначає, коли власником суб`єкта підприємницької діяльності є фізична особа (фізичні особи), їх підписи на установчих документах засвідчуються нотаріусом, чого не було зроблено при створенні вказаного товариства, доказом чого є установчий договір та Статут вказаного товариства.

Пунктом 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю

В розрізі викладеного, враховуючи відсутність документального підтвердження здійснення легітимізації правової дії з передачі ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серія ХР № 0089901 у розмірі 9,11 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), зареєстрований 11 грудня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів за № 901, оформленого у вигляді установчого договору та статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача, що стосуються визнання померлої матері позивача ОСОБА_2 засновником вказаного товариства та визнання внесення земельної частки (паю) серія до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Враховуючи, що судом встановлено обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача в частині визнання недійсним пункт 173 установчого договору нової редакції від 28 липня 2000 року та статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", що стосуються визнання померлої матері позивача ОСОБА_2 засновником вказаного товариства та визнання внесення земельної частки (паю) серія ХР № 0089901 до статутного фонду товариства незаконним, які покладені в основу підстави позову, враховуючи заявлену першим та другим відповідачами заяви про застосування строку позовної давності, суду необхідно, з урахуванням норм матеріального права, беручи до уваги конкретні обставини по даній справі, встановити наявність чи відсутність застосування до спірних правовідносин положень про позовну давність.

Так, Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Таким чином, застосування інституту позовної давності є одним з інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи у цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), яка в силу приписів статті 257 цього Кодексу встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 405/4999/15-ц та постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №372/2592/15, від 06 червня 2018 року у справі № 372/1387/13-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

У застосуванні зазначених положень слід враховувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, в якій зазначено, що це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Як свідчать матеріали справи, 23 березня 2018 року позивач, у відповідь на звернення № Ч-32/0/322-18 від 19 березня 2018 року, отримав лист від Міськрайонного управління у Первомайському районі та м. Первомайському Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за № Ч-32/0-0.23,051-45/155-18 в якому містилась інформація про те, що до сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серія ХР № 0089901 у розмірі 9,11 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), зареєстрований 11 грудня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів за № 901, були внесені зміни, а саме право на земельну частку (пай) було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" на підставі рішення господарського суду Харківської області по справі № 46/426-04 від 08 грудня 2004 року. При цьому, у вказаному листі зазначено, що Міськрайонне управління у Первомайському районі та м. Первомайському Головного управління Держгеокадастру у Харківській області вже надавало відповідь по сформованим у зверненні № Ч-32/0/322-18 від 19 березня 2018 року питанням, шляхом скерування на адресу ОСОБА_1 листа № 14-20-0.23,051-971/125-17 від 13 жовтня 2017 року.

Формуючи заяву про застосування строку позовної давності, перший відповідач спирається на даний лист Міськрайонного управління у Первомайському районі та м. Первомайському Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 14-20-0.23,051-971/125-17 від 13 жовтня 2017 року, вказуючи про обізнаність позивача про порушення його прав (а. с. 7, том 2).

Примірника листа № 14-20-0.23,051-971/125-17 від 13 жовтня 2017 року сторонами не представлено, проте ним не спростовано факту формування Міськрайонним управлінням у Первомайському районі та м. Первомайському Головного управління Держгеокадастру у Харківській області цього листа у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 28 вересня 2017 року. Однак, відповідачами, в межах даної справи, не сформовано клопотання про витребування цього листа з метою отримання точної інформації, яка могла міститись у цьому листі.

Одночасно суд зазначає, що на протязі 2018 року представником позивача адвокатом Чернишовою О.Ю. формувались інформаційні запити до Міськрайонного управління у Первомайському районі та м. Первомайському Головного управління Держгеокадастру в Харківській області з приводу приналежності ОСОБА_2 до КСП "Берекський", підтвердження факту отримання нею сертифікату на право на земельну частку (пай), а також інформації про виготовлення замість сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серія ХР № 0089901 у розмірі 9,11 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), зареєстрований 11 грудня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів за № 901, що виписаний на ім`я ОСОБА_2 , державного акту на право власності на землю, а також кадастровий номер земельної ділянки, яка сформувалась замість сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серія ХР № 0089901 у розмірі 9,11 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), зареєстрований 11 грудня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів за № 901.

На дані запити у 2018 році була надана від Міськрайонного управління у Первомайському районі та м. Первомайському Головного управління Держгеокадастру в Харківській області інформація (про яку вище за текстом рішення вже було зазначено) про те, що до сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серія ХР № 0089901 у розмірі 9,11 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), зареєстрований 11 грудня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів за № 901 були внесені зміни щодо власника права на земельну ділянку, яким стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроком", якому на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області № 18 від 23 січня 2012 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 00001 від 18 червня 2012 року. Крім того, органом державної влади з питань земельних ресурсів вказано про те, що за сертифікатом на право на земельну ділянку (пай) серія ХР № 0089901, зареєстрований 11 грудня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів за № 901, закріплено земельну ділянку № 79, площею 6,3251 га, із кадастровим номером :15:000:0024 (листи від 23 березня 2018 року № Ч-32/0-0.23,051-45/155-18 та лист від 17 жовтня 2018 року № 90/155-18).

А відтак, в сукупності наявних в справі документів, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи примірника листа Міськрайонного управління у Первомайському районі та м. Первомайському Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 14-20-0.23,051-971/125-17 від 13 жовтня 2017 року, а з боку відповідачів були відсутні активні дії по отриманню цього документа (в тому числі використовуючи право, визначене статтею 81 Господарського процесуального кодексу України), з огляду відсутність у суду права збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, оскільки рішення суду не може базуватись на припущеннях, звертаючись до категорії стандарту доказування за яким обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були, суд доходить до висновку про початок перебігу строку позовної давності саме з 24 березня 2018 року (наступний день після обізнаності про порушення права).

11 листопада 2019 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право спадщини за законом на право на земельну ділянку (пай) в КСП "Берекський" Первомайського району Харківської області.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовною заявою до відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", Первомайської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання недійсним частково установчий договір та статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", що стосується визнання його померлої матері ОСОБА_2 засновником вказаного товариства, визнання внесення земельної частки (паю) серії ХР № 0089901 до статутного фонду товариства незаконним, визнання незаконним запис, внесений у сертифікат померлої спадкодавці серії НОМЕР_1 та книгу реєстрації сертифікатів про зміну власника з фізичної особи ОСОБА_2 на юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроком", зроблений Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області 07 лютого 2005 року, визнання незаконним розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області № 18 від 23.01.2012 року, визнання недійсним державний акт на земельну ділянку серії ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" на земельну ділянку площею 6,3251 га, кадастровий номер :15:000:0024, визнання недійсним та скасувати реєстраційний запис в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі від 18.06.2012 року № 00001, а також про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди, суборенди земельної ділянки та скасування державної реєстрації.

Справа надійшла до Верховного Суду, який постановою від 09 грудня 2020 року зробив висновок про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позовні вимоги про визнання недійсним внесення до статутного фонду товариства земельної частки (паю), визнання недійсним запису про внесення змін до сертифікату, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку згідно з пунктом 4 частини першої статті 20 ГПК України мають розглядатися господарським судом, інші позовні вимоги - є похідними.

07 липня 2021 року за замовленням представника позивача адвокатом Чернишовою О.Ю. сформовано у Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру інформацію щодо земельної ділянки з кадастровим номером :15:000:0024, за якою у графі "Відомості про суб`єктів права власності на земельну ділянку" міститься найменування юридичної особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроком".

До господарського суд Харківської області позивач звернувся 08 липня 2021 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції канцелярії господарського суду Харківської області, тобто вже поза межами трирічного строку позовної давності, який обліковується із листа Міськрайонного управління у Первомайському районі та м. Первомайському Головного управління Держгеокадастру в Харківській області № Ч-32/0-0.23,051-45/155-18 від 23 березня 2018 року.

За змістом статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

При цьому, очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо. За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах.

Позивач у уточненій позовній заяві зазначає, що строк, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України, був пропущений з поважних причин, через що даний строк підлягає поновленню, зокрема, вказує на скерування до цивільного суду позову за аналогічними позовними вимогами в частині визнання недійсним частково установчого договору та статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком", що стосуються визнання померлої матері позивача ОСОБА_2 засновником вказаного товариства та визнання внесення земельної частки (паю) серія ХР № 0089901 до статутного фонду товариства незаконним, а також визнати недійсним державний акт на земельну ділянку серія ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" на земельну ділянку площею 6,3251 га, кадастровий номер 632458100:15:000:0024, виданий на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області № 18 від 23 січня 2021 року, скасувати реєстраційний запис в Книзі записів реєстрації державних актів на права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 18 червня 2021 року № 0000001, провадження за яким не було відкрито, оскільки судові інстанції встановили, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Одночасно суд зауважує, що ухвала про відмову у відкритті цивільного провадження у справі № 632/1809/19 від 02 грудня 2019 року, залишена без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, зазнали змін у Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, у якій судом касаційної інстанції вирішено змінити мотивувальну частину у іншій редакції.

Тобто, лише з винесенням постанови Верховним Судом 09 грудня 2020 року позивач отримав точну та послідовну відповідь щодо юрисдикції його позову із зазначенням правового обґрунтування провадження, яке має процесуальну спроможність розглянути його позовні вимоги.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2019 року у справі № 902/326/16, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18 та у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19.

Частиною 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому суд констатує, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписами статті 267 Цивільного кодексу України позивач має права отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

Таким чином, позивач має право, враховуючи конкретні обставини справи, просити суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними. Як убачається з матеріалів справи та це прийнято до уваги господарським судом першої інстанції, позивачем було подане клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Звернення позивача із позовом до суду через 3 роки і майже 4 місяці після надання Міськрайонним управлінням у Первомайському районі та м. Первомайському Головного управлінням Держгеокадастру у Харківській області (лист від 23 березня 2018 року) інформації по сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серія ХР № 0089901 у розмірі 9,11 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), зареєстрований 11 грудня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів за № 901 (а. с. 12, том 1), враховуючи наявність активній дій, покликаних на захист інтересів через подання позову, провадження по якому не було відкрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також правове обґрунтування приналежності даного спору лише господарському судочинству, визначене у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, зумовлено дійсно поважними причинами, що в свою чергу не призводить до порушення принципу правової визначеності та основних цілей інституту позовної давності.

Враховуючи зазначене, суд, як "суд права, а не факту", з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначеного статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принципи справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин справи, надавши оцінку всім зібраним у справі доказам, з урахуванням вимог чинного законодавства та усталеної судової практики, з точки зору наявності або відсутності підстав, пов`язаних з поважністю причин для поновлення строку позовної давності для звернення до суду позивача за захистом порушеного права та при вирішенні вказаного питання всебічно, повно та об`єктивно дослідити матеріали справи в їх сукупності, давши юридичну оцінку обставинам справи, наявним у справі доказам і доводам учасників справи щодо наявності підстав для поновлення строку позовної давності та захисту порушеного права, дійшов висновку про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності та поновлення цього строку в межах розгляду позовних вимог у даній справі.

Оскільки позивачеві строк позовної давності поновлений через встановлення поважності причин його пропущення, суд рахує, що заява першого та другого відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог не підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку серія ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" на земельну ділянку площею 6,3251 га, кадастровий номер 632458100:15:000:0024, виданий на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області № 18 від 23 січня 2021 року, то суд зазначає наступне.

Беручи до уваги сталу практику Верховного Суду, яка визначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності або права оренди хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності/права оренди (постанови Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 921/403/17-г/6, від 08 серпня 2019 року у справі № 909/472/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 911/1455/19.

Державний акт це документ, що посвідчує право на земельну ділянку, із визнанням недійсним якого без внесення до державного реєстру відповідного запису щодо належного власника або землекористувача, спір про право може бути невирішеним (пункт 5.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Наведене є втіленням запровадженого в Україні у сфері обігу нерухомості "принципу внесення", в силу якого право, яке підлягає реєстрації, виникає в момент такої реєстрації. Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір), акт тощо) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) або орендаря земельної ділянки.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до статті 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

В даному разі позивач стверджує про наявність перепон для реалізації ним права на земельну частку (пай), оскільки за Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроком" обліковується державний акт на земельну ділянку серія ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року площею 6,3251 га, кадастровий номер 632458100:15:000:0024, виданий на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області № 18 від 23 січня 2021 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 18 червня 2021 року № 0000001, у зв`язку з чим просив захистити це право шляхом визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, що в свою чергу має наслідком, як вважає позивач, скасування реєстраційного запису в Книзі записів реєстрації державних актів на права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Враховуючи представлені до матеріалів справи документи, з огляду на пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц де зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння), перший відповідач на підставі державного акту на земельну ділянку серія ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року є володільцем земельної ділянки площею 6,3251 га, з кадастровим номером 632458100:15:000:0024 щодо якої у позивача є спір, оскільки останній вважає, що до даного державного акту додана земельна ділянка, яка обліковувалась за померлою ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0089901.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 752/900/15-ц, захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16).

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що "як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав".

Здійснивши об`єктивну оцінку позовній вимозі, у сукупності із представленим доказами, враховуючи, що позивач стверджує про порушення його права ще до подання позову (тобто позов не сформований на майбутнє), суд встановив, що право позивача у спірних правовідносинах як суб`єкта права повинно бути захищене шляхом застосування іншого ефективного способу захисту (віндикація), які призведуть до реального захисту законних прав та інтересів, а заявлені ним позовні вимоги (з приводу визнання недійсним державного акту та скасування реєстраційного запису) не призведуть до відновлення прав позивача, тобто є не ефективним способом захисту, а відтак суд не може здійснити захист прав позивача щодо яких сформований позов.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах нагадувала неодноразово, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна, оскільки задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру з приводу права власності на земельну ділянку.

Отже, з урахуванням наведеного, особа, яка захищає своє право на земельну ділянку, наділена правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкта нерухомого майна, а тому в разі порушення її речових прав остання має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав та витребування своєї власності з незаконного володіння іншої особи (статті 392, 388 Цивільного кодексу України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц зазначено, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільний кодекс України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 Цивільний кодекс України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. […] Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини 1 статті 395 Цивільного кодексу України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Під час розгляду справи за позовною вимогою про застосування належного способу захисту (зокрема у спорі за віндикаційним позовом) відмова в позові з тих мотивів, що державний акт, рішення про державну реєстрацію, відомості чи запис про державну реєстрацію права на майно не визнані недійсними, або що вони не оскаржені, відповідні позовні вимоги не пред`явлені, не допускається (пункт 154 постанови). Велика Палата Верховного Суду також у даній постанові вважає, що можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві, зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними. Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 зроблено висновок, що за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Враховуючи, що у справі позивач не заявляв віндікаційного позову, а просив визнати недійсним державний акт на земельну ділянку серія ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" на земельну ділянку площею 6,3251 га, кадастровий номер 632458100:15:000:0024, виданий на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області № 18 від 23 січня 2021 року та скасувати реєстраційний запис в Книзі записів реєстрації державних актів на права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 18 червня 2021 року № 0000001, у задоволенні позову слід відмовити з мотивів, наведених у цьому рішенні.

Саме з підстав обрання неефективного способу захисту суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання недійсним державного акту на земельну ділянку серія ЯК № 249489 від 18 червня 2012 року виданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроком" на земельну ділянку площею 6,3251 га, кадастровий номер 632458100:15:000:0024, виданий на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області № 18 від 23 січня 2021 року, скасування реєстраційний запис в Книзі записів реєстрації державних актів на права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 18 червня 2021 року № 0000001, а не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки питання щодо застосування позовної давності суд повинен розглядати лише якщо є підстави для задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача, який заявив про застосування позовної давності. Відмова у задоволенні позову з підстави обрання позивачем неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити віндікаційний позов про витребування земельної ділянки.

Щодо визначених позивачем та відповідачем сум витрат на правову (правничу) допомогу, то суд зазначає наступне.

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Так, у частині 8 статті 219 Господарського процесуального кодексу України визначено вимоги щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.Станом на час прийняття рішення у цій справі у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження понесених як позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., так і відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Однак, позовній заяві позивачем було заявлено орієнтовний розмір понесених витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 10 000,00 грн. А також у відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено про розмір судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу адвоката), які він очікує понести у розмірі 6 000,00 грн.

Враховуючи зазначене, суд звертає увагу позивача та відповідача, що з дати ухвалення рішення по даній справі, вони мають присічний строк на представлення документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат, що зумовить застосування судом правого механізму, охопленого пунктом 3 частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судові витрати зі сплати позивачем при поданні позову судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 господарський суду Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним п.п. 173 ст. 54 Установчого договору нової редакції від 28 липня 2000 року та п.п. 173 ст. 26 Статуту нової редакції Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" від 28 липня 2000 р., що стосуються визнання померлої матері позивача ОСОБА_2 засновником вказаного товариства та визнати внесення земельної частки (паю) серія ХР № 0089901 до статутного фонду Товариства незаконним.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" (64841, Харківська область, Близнюківський район, село Верхньоводяне, пров. Київський, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 135,00 грн. судового збору.

Стягнути з Лозівської районної державної адміністрації Харківської області (64601, Харківська область, м. Лозова, вул. Лозовського, б. 10-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 135,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "26" січня 2022 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/2728/21