РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.01.2022Справа № 910/18181/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПРІНТЕР ФУДС"

про зобов`язання вчинити дії

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось)

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про зобов`язання відповідача прийняти та вивезти товар, що підлягає поверненню, у відповідності до умов Договору поставки №12912К від 01.03.2015 згідно переліку доданому до повідомлення про повернення товару за вих. №985/777юв від 06.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 відкрито провадження у справі №910/18181/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог, оскільки позивач посилається на те, що поставлений на виконання умов Договору відповідачем товар в період з лютого по квітень 2021 року не користується попитом у кінцевого споживача, проте, позивач просить повернути лише частину поставленого товару, так як більша частина була реалізована. Крім того, позивачем не зазначено за якими критеріями здійснювалось визначення того чи іншого товару таким, що не користується попитом. Також, відповідач вказує, що долучені позивач видаткові накладні не містять посилання на те, що поставка здійснювалась на виконання умов Договору, як і не містять доказів направлення претензії щодо якості поставленого товару. Окрім того, відповідач вказує що Договір поставки №12912К від 01.03.2015 припинив свою дію 31.12.2015.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вказує, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (далі - покупець, відповідач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "СПРІНТЕР ФУДС" (далі - постачальник, позивач) уклали між собою Договір поставки №12912К, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцеві товар на підставі замовлення останнього та у відповідності до специфікацій, а покупець зобов`язується прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору товар за договором поставляється постачальником на умовах базису поставки DDP згідно міжнародних правил тлумачення комерційних термінів Інкотермс (у редакції 2000 року) з урахуванням умов цього договору.

Згідно з п. 5.18 Договору постачальник, отримавши повідомлення на підставах та умовах, визначених пунктами 5.16 та 5.17, зобов`язаний вивезти зазначений у ньому товар одночасно зі здійсненням найближчої наступної поставки, але не пізніше 21 календарного дня з моменту направлення повідомлення покупцем. Повернення товару оформлюється відповідною накладною. Вартість товару, що повертається покупцем, зараховується ним в рахунок зменшення заборгованості покупця перед постачальником за договором. У разі, якщо у покупця немає заборгованості перед постачальником за товар, постачальник зобов`язаний не пізніше 5 календарних днів з дати отримання письмової вимоги покупця повернути останньому суму коштів, яка відповідає вартості поверненого товару. У разі повернення товару від покупця до постачальника на умовах статті 5 цього Договору право власності на товар переходить до постачальника з моменту підписання його уповноваженим представником накладної та/або іншого документу, який підтверджує повернення товару.

Відповідно до п. 9.3 Договору акти мають містити такі реквізити та склад: найменування документу; дата, номер та місце складання; опис події, яка стала підставою для його складання; причини та підстави складання акту; підписи уповноважених представників сторін або, у визначених випадках тільки покупця, або покупця та третьої незацікавленої особи. Недотримання сторонами форми та/або складу Актів, за умови їх підписання уповноваженими особами сторін, не є підставою для визнання їх такими, що складені з порушеннями умов договору.

Договір набуває чинності з 01.03.2015 і діє до 31.12.2015 включно, а в частині невиконаних зобов`язань сторін, що виникли на момент дії даного договору - до їх повного виконання (п. 12.1 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору відповідачем у період з лютого по квітень 2021 року було поставлено товар на загальну суму 168244,80 грн, що підтверджується видатковими накладними №РН-0000022 від 02.02.2021, №РН-0000045 від 23.02.2021, №РН-0000054 від 02.03.2021, які підписані представниками сторін без будь-яких зауважень.

Листом №985/777юв від 06.08.2021 позивачем направлено відповідачу повідомлення про повернення товару в якому покупець керуючись п.п. 5.16, 5.17, 5.18 Договору повідомив про повернення товару у кількості 684 штук на загальну суму 71145,92 грн (згідно переліку), який не користується попитом у кінцевого споживача.

Відповідач вимогу не виконав, вказаний позивачем у листі №985/777юв товар не забрав, що зумовило останнього звернутися до суду із відповідним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки №12912К від 01.03.2015, який є чинним, доказів на підтвердження його розірвання матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Факт поставки товару позивачем відповідачу за спірним Договором підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними та не заперечується сторонами.

Разом з тим, позивач керуючись п. 5.16 Договору яким сторони погодили, що покупець має беззастережне право на свій розсуд повернути постачальнику поставлений ним за цим договором товар, з наведених нижче підстав, в тому числі, але не обмежуючись, зокрема, товар, який не користується попитом у кінцевого споживача.

Відповідно до п. 5.17 Договору покупець надсилає постачальнику повідомлення про повернення товару, в якому зазначає вид та кількість товару, що підлягає поверненню, місце і час його передачі постачальнику.

10.08.2021 позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення від 06.08.2021 вих. №985/777юв про повернення товару на загальну суму 71145,92 грн (згідно переліку), який не користується попитом у кінцевого споживача.

Факт направлення вищезазначеного повідомлення на адресу відповідача підтверджується копіями долучених до матеріалів справи поштової накладної №572 від 10.08.2021 та опису вкладення в поштове відправлення.

Суд зазначає, що поштове повідомлення №572 не було вручене у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується роздруківкою із офіційного сайту АТ "Укрпошта".

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову вказує, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки Договір є припиненим.

Відповідно до п. 12.4 Договору якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії договору, визначеному п. 12.1 Договору, жодна із сторін не висловить в письмовій формі свій намір припинити дію Договору, даний Договір вважається продовженими на наступний рік.

Оскільки матеріали справи не містять жодних повідомлень позивача чи відповідача про припинення дії Договору, суд вважає, що даний Договір є діючим.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач вказує, що позивачем не зазначено за якими критеріями ним визначено, що зазначений ним у повідомленні про повернення товару та позовній заяві товар є таким, що не користується попитом у кінцевого споживача.

Суд вказує, що укладаючи Договір сторонами було погоджено наявність у позивача беззастережного права на власний розсуд повернути поставлений відповідачем товар, з визначених договором підстав, зокрема, товар, який не користується попитом у кінцевого споживача, тобто, звернення до відповідача із повідомленням про повернення товару не потребує жодних обґрунтувань щодо прийнятого рішення про повернення товару. Разом з тим, наявність беззастережного права на повернення товар, не виключає обов`язку позивача довести факт існування підстав з якими в нього виникає наявність такого беззастережного права, зокрема, того, що вказаний позивачем товар не користується попитом у кінцевого споживача.

Суд зазначає, що позивачем ані у позовній заяві, ані у листі повідомленні про повернення товару не зазначено за якими критеріями позивач дійшов висновку, що товар який повертається є таким, що не користується попитом у кінцевого споживача.

Окрім того, судом враховано заперечення відповідача щодо відсутності доказів з боку позивача, що товар зазначений у позовній заяві та у листі про повернення товару є саме товар, який було поставлено відповідачем на виконання умов Договору з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.1 Договору постачальник здійснює поставку товару у відповідності до узгодженої сторонами та посвідченої печатками сторін специфікації. Специфікації. Специфікація надається покупцю постачальником.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що для погодження покупцем постачальник зазначає у специфікації такі обов`язкові реквізити: перелік товару (асортимент), який підлягає поставці за Договором; найменування кожної одиниці товару, яке повинно відповідати найменуванню товару, який не фасований в споживчу тару, найменуванню товару, нанесеного на транспортну тару; одиниці виміру товару; штрих-коди товару відповідно до стандарту Європейського товарного коду (EAN); ціну за одиницю товару з ПДВ; розмір знижки, що надається постачальником на вартість товару; ціну поставки одиниці товару з урахуванням наданих знижок і ПДВ.

Дослідивши умови договору та видаткові накладні, суд зазначає, що поставлений у лютому - березні 2021 року відповідачем позивачу товар є річчю, що має родові ознаки. Проте, звертаючись із вимогою про повернення товару позивач не наводить достатніх ідентифікуючих ознак товару за якими можна встановити, що зазначений ним товар є саме тим товаром, що поставлявся відповідачем за накладними у лютому - березні 2021 року. Окрім того, порівнюючи товар, що вказаний у видаткових накладних та переліку товару, що підлягає поверненню, судом встановлено, що вказаний позивачем у переліку товару, що підлягає поверненню відрізняється за найменуванням та ціною від товару зазначеного у видаткових накладних, окрім того, така ознака як штрих-код товару позивачем не була зазначена.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статті 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано в ході розгляду справи жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що товар який ним вказано у переліку товару, що підлягає поверненню є саме тим товаром, який поставлявся відповідачем на виконання умов Договору. Також, позивачем не надано жодних належним та допустимих доказів, якими підтверджується, що вказаний ним товар є таким, який не користується попитом у кінцевого споживача.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків