ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/860/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Сервіс"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

про: визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача: Павлюк В.;

від відповідача: Остапенко Д.;

ОПИС СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід-Сервіс" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про визнання дій Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" неправомірними дій відповідача щодо відключення об`єкта позивача від електричної мережі та про зобов`язання відповідача підключити об`єкт позивача до електричної мережі.

Ухвалою суду від 13 січня 2022 року провадження у справі в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про зобов`язання вчинити певні дії закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем (правонаступник) було укладено договір №1-2/1030 від 27 травня 2009 року, предметом якого є постачання споживачу електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок останнього по об`єкту за адресою: Рівненський район, с.Кустин, вул. Шевченка, 100Е. Даний договір є чинним відповідно до вимог законодавства України та обставин встановлених у мотивувальній частині рішення господарського суду Рівненської області від 04 березня 2021 року по справі №918/1169/20, яке підтверджене постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 червня 2021 року.

Постачання електричної енергії здійснювалось з дозволеною сумарною приєднаною потужністю 150 кВт. Платежі за використану електричну енергію вносились вчасно, відповідно до виставлених електропостачальником рахунків. Але з 08 лютого 2019 року об`єкт позивача по вказаному договору, без будь-якого повідомлення та законодавчого обґрунтування, було відключено від електричної мережі ПрАТ "Рівнеобленерго".

З такими діями відповідача щодо відключення від електричної мережі позивач категорично не погоджується та вважає такі їх безпідставними та неправомірними, у зв`язку з чим позивач просив суд зобов`язати відповідача підключити об`єкт що знаходиться за адресою: Рівненський район, с.Кустин, вул. Шевченка 100Е до електричної мережі, відповідно до умов договору №1-2/1030 від 27 травня 2009 року про постачання електричної енергії.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що з 01 січня 2019 року не здійснює постачання електричної енергії, а лише її розподіл, водночас відповідач вказує, що вимога про визнання дії відповідача протиправними та надання їм правової оцінки за своєю суттю є вимогою про встановлення певних обставин, а проте законом не передбачено такий спосіб захисту цивільних прав чи інтересів.

Крім того, відповідач вказує, що у відповідності відключення об`єкту позивача від електричної мережі було здійснено у відповідності до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії, а саме у зв`язку з відсутністю діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з споживачем.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року (суддя О.Андрійчук) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 04 листопада 2021 року.

Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату Господарського суду Рівненської області, у відповідності до пунктів 2.3.25, 2.3.49., 2.3. 50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу передано на розгляд судді А.Качуру.

Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року суддею А.Качуром прийнято справу №918/860/21 до свого провадження.

В судовому засіданні 04 листопада 2021 року оголошено перерву до 18 листопада 2021 року.

Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року суд вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи почати зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 09 грудня 2021 року.

18 листопада 2021 року позивачем подано клопотання щодо продовження строку подання доказів по справі.

Згідно з приписами статті 119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статті 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Таким чином суд звертає увагу позивача, що в розумінні статті 119 ГПК України, суд може продовжити лише процесуальний строк, який встановлено судом, водночас строк подання доказів позивачем визначено законом, а відтак в суду відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про продовження процесуального строку для подання доказів.

Водночас положеннями статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином позивач не позбавлений можливості подати до суду доказ з належним обґрунтуванням причин неможливості подачі такого доказу у встановлений законом строк.

В судовому засіданні 09 грудня 2021 року оголошено перерву до 14 грудня 2021 року.

Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 13 січня 2022 року.

12 січня 2022 року відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі яке аргументоване тим, що 10 січня 2022 року працівниками ПрАТ "Рівнеобленерго" було підключено об`єкт споживача, який знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Кустин, вул. Шевченка 100Е, що підтверджується відповідним нарядом. А тому, огляду на відсутність предмету спору відповідач просить суд закрити провадження у справі.

13 січня 2022 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог відповідно до змісту якої позивач зазначає що залишає тільки вимогу про визнання неправомірними дій відповідача. Водночас суд зазначає, що така заява по суті не може бути заявою про уточнення позовних вимог оскільки позивач вказує про подальше не підтримання позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії з підключення об`єкта позивача до електричної мережі.

Ухвалою суду від 13 січня 2022 року провадження у справі в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про зобов`язання вчинити дії закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору. Водночас в судовому засіданні позивач наполіг, що продовжує підтримувати позовні вимоги про визнання дій відповідача неправомірними.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 та постановах Касаційного господарського суду від 25 липня 2019 року у справі № 916/144/18, від 15 січня 2020 року у справі № 911/3197/17, від 14 травня 2020 року у справі № 907/737/18.

Водночас закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору можливе лише у випадку коли між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У своїй постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 911/3416/17 Верховний Суд вказує, що враховуючи, що сторона у справі заперечила відсутність предмета спору, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що предмет спору не припинив свого існування, оскільки між позивачем та відповідачем залишилися неврегульовані питання щодо предмета спору. За таких умов суд ураховує позицію позивача, котрий висловився про підтримання позовних вимог в частині визнання дій відповідача неправомірними. Таким чином підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України - відсутні.

А отже, суд не знаходить підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними, оскільки позивач продовжує підтримувати такі вимоги та вважає, що між позивачем та відповідачем залишилися неврегульовані питання щодо предмету спору.

Необхідно відзначити, що разом з заявою про уточнення позовних вимог позивачем подано копію листа НКРЕКП №15207/20,3/7-21 від 24.12.2021 року, оскільки такий доказ позивач не міг подати в передбачені законом строки (на момент звернення позивача з позовом такого доказу не існувало). Суд, відповідно до правил статті 80 ГПК України та з метою повного всебічного та об`єктивного розгляду справи, вважає за можливе прийняти вказаний доказ та долучити його до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в частині визнання дій відповідача щодо відключення його об`єкту від електричної мережі неправомірними.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, вказавши на неефективність та неналежність обраного позивачем способу захисту.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським суд встановив наступне.

27 травня 2009 року між позивачем (споживач) та ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго" (постачальник, правонаступником якого є відповідач, що не заперечується сторонами) було укладено договір №1-2/1030, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок останнього за адресою с. Кустин, вул. Шевченка 100Е з сумарною приєднаною потужністю 150 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

У січні 2019 року позивач направив відповідачу попередження про припинення подачі електричної енергії №57/20 у зв`язку з не укладенням договору споживача з надання послуг з розподілу електричної енергії згідно Правил роздрібного ринку електричної енергії. Постачання буде припинено з 09:00 08 лютого 2019 року. Як слідує з наданої копії конверту вказане попередження направлено на адресу позивача.

З 08 лютого 2019 року позивача було відключено від електропостачання, про що свідчить наданий позивачем наряд.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 04 березня 2021 року у справі №918/1169/20, яке залишено без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 10 червня 2021 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, зобов`язати Приватне акціонерного товариства "Рівнеобленерго" видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" паспорт точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е, для переукладення договору.

Аналізуючи наявні між сторонами правовідносини, Господарський суд Рівненської області у своєму рішенні від 04 березня 2021 року у справі № 918/1169/20 з чим погодився Північно - західний апеляційний господарський суд у своїй постанові від 10 червня 2021 року, суд дійшов висновку, що такий договір (від 27 травня 2009 року № 1-2/1030) не був розірваний у встановленому законом порядку.

24 червня 201 року позивач звернувся до відповідача з листом № 53 в якому зазначив, що відповідач безпідставно вважаючи припиненим договір від 2009 року відключив об`єкт позивача від електропостачання, у зв`язку з чим позивач просив відповідача вжити заходів щодо підключення його об`єкта, що знаходиться за адресою: Рівненський район, с.Кустин, вул. Шевченка 100Е до мереж відповідача для подальшого споживання електричної енергії.

У відповідь на вказаний лист відповідач направив позивачу лист від 30 червня 2021 року № 22-13/5618, відповідно до змісту якого зазначив, що не допускається розподіл електричної енергії за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу електричної енергії

У липні 2021 року позивач направив відповідачу лист № 55 від 06 липня 2021 року разом з одним примірником договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та двома примірники протоколу розбіжностей до договору.

У відповідь на вказаний лист відповідач направив позивачу лист № 22-13/6725 від 28 липня 2021 року в якому зазначив, що підготовлений протокол розбіжностей до договору споживача про надання послуги з розподілу (передачі) електричної енергії № 270025626 від 29 червня 2021 року товариство розглянути по суті не може.

У серпні 2021 року позивач направив відповідачу лист № 14 від 10 серпня 2021 року в якому просив відповідача переглянути своє рішення щодо відмови розглядати наданий протокол розбіжностей.

У відповідь на вказаний лист відповідач направив позивачу лист № 22-13/7755 від 31 серпня 2021 року, в якому відображено результати розгляду листа з пропозиціями щодо протоколу розбіжностей.

Розглянувши пропозиції відповідача щодо можливих умов договору позивач у вересні 2021 року звернувся до відповідача з листом від 08 вересня 2021 року №16, в якому відображеного його бачення пункту 8.5. проекту договору та положень додатків №1, 2, 4.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що дії відповідача по відключенню його об`єкта що знаходиться за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка 100Е є неправомірними у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про визнання таких дій неправомірними та зобов`язання ПрАТ "Рівнеобленерго" підключити об`єкт позивача до електричної мережі, відповідно до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії (з врахуванням заяви про зміну предмету позову).

Cуд зазначає, що 10 січня 2022 року (до початку розгляду справи по суті) відповідачем здійснено підключення об`єкту позивача до електричної мережі. Відповідач надав докази на підтвердження зазначеної обставини, а саме: наряд на підключення об`єкта позивача від 06 січня 2022 року.

Провадження у справі в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про зобов`язання вчинити дії з підключення об`єкта позивача закрито ухвалою суду від 13 січня 2022 року у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом договірними та стосуються надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає порушеними свої права з огляду на відключення його об`єкту споживання від електричної мережі, в свою чергу відповідач вважає свої дії такими, що відповідають положенням чинного законодавства зокрема ЦК України, Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Відповідно до пункту 3 Постанови НКРЕКП № 310 від 14.03.2018 "Про затвердження Кодексу систем розподілу" укладення договорів про надання послуг з розподілу здійснюється після отримання операторами систем розподілу ліцензій на діяльність з розподілу електричної енергії. До початку діяльності з розподілу електричної енергії операторами систем розподілу діють договори, укладені на виконання вимог Закону України "Про електроенергетику".

Згідно з положеннями пункту 56 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності

Частиною 3 статті 91 ЦК України передбачено, що юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

13 листопада 2018 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову № 1413 "Про видачу ПАТ "Рівнеобленерго" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом".

Відповідно до п. 1 вказаної постанови, НКРЕКП видано ПАТ "Рівнеобленерго" () ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, зокрема: територія Рівненської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності ПАТ "Рівнеобленерго" та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата.

У пункті 2 постанови НКРЕКП вказано: анулювати ПАТ "Рівнеобленерго" з 01 січня 2019 року ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 28 серпня 1996 року № 55, та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від У пункті 2 постанови НКРЕКП вказано: анулювати ПАТ "Рівнеобленерго" з 01 січня 2019 року ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 28 серпня 1996 року № 55, та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 28 серпня 1996 року № 56, на підставі пункту 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії".

Таким чином, з 01 січня 2019 року відповідно до прийнятої НКРЕКП постанови від 13.11.2018 за № 1413, ПАТ "Рівнеобленерго" виконує функції оператора системи розподілу (ОСР) та є суб`єктом господарювання, що здійснює ліцензовану господарську діяльність з розподілу електричної енергії на території Рівненської області з використанням об`єктів електроенергетики, які забезпечують стале функціонування об`єднаної енергетичної системи України.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператору системи розподілу забороняється здійснювати діяльність з виробництва та/або передачі, та/або постачання електричної енергії, крім випадків, визначених частиною одинадцятою цієї статті.

Отже, з 01 січня 2019 року ПАТ "Рівнеобленерго" не здійснює постачання електроенергії, а лише її розподіл.

Взаємовідносини, які виникають під час надання послуги з розподілу між ПАТ "Рівнеобленерго", як оператором системи розподілу та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Законом України "Про ринок електричної енергії", Кодексом системи розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП № 310 від 14.03.2018 (надалі - Кодекс), Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 (далі - Правила) та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно з пунктом 1.2.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживачу здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії-провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються різні види договорів, зокрема, про надання послуг з розподілу, про постачання електричної енергії споживачу.

Пунктом 2.1.1. Правил передбачено, що результатом розподілу (передачі) електричної енергії на роздрібному ринку є забезпечення можливості отримання відповідним суб`єктом роздрібного ринку електричної енергії необхідного обсягу електричної енергії та рівня електричної потужності із забезпеченням параметрів якості електропостачання, які відповідають установленим стандартам, та категорії надійності електрозабезпечення відповідно до договору в точках приєднання електроустановок учасників роздрібного ринку.

Відповідно до договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, що укладаються зі споживачем та електропостачальником відповідно до цих Правил, оператор системи передачі згідно з Кодексом системи передачі та оператори систем розподілу згідно з Кодексом систем розподілу здійснюють, відповідно, передачу та розподіл електричної енергії на роздрібному ринку в точку розподілу до електроустановки споживача на території діяльності відповідного оператора системи.

Як вбачається із пункту 2.1.2 Правил (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин): не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуга розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

При цьому, вимогами статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Відповідно до пункту 2.1.5 Правил (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил.

Відповідно до пункту 2.1.4 Правил (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи відповідно до визначених цими Правилами випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу.

Відповідно до пункту 2.1.6 Правил (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

Відповідно до пункту 7.5. Правил (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі закінчення терміну дії, розірвання або не укладення договору між споживачем та оператором системи.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що у січні 2019 року позивач направив відповідачу попередження про припинення подачі електричної енергії № 57/20 у зв`язку з не укладенням договору споживача з надання послуг з розподілу електричної енергії згідно Правил роздрібного ринку електричної енергії. Постачання буде припинено з 09:00 год. 08 лютого 2019 року.

З 08 лютого 2019 року позивача було відключено від електропостачання, про що свідчить наданий позивачем наряд.

Відповідач вказує, що 08 вересня 2021 року отримав від позивача лист про направлення заяви - приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 270025626, таким чином підписавши вказану заяву позивач засвідчив своє волевиявлення до укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 270025626.

Водночас, відповідно до абзацу 1 пункту 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 за № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Абзацами 2, 4 пункту 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 за № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" унормовано, що після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.

З означеної норми Правил вбачається, що договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, що в даному випадку не відбулось.

Відтак помилковим є посилання відповідача на припинення договору, що слугувало підставою для вчинення дій щодо відключення позивача від електричної мережі.

Згідно із абзацом 2 частини 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини 3 статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до пункту 10.4 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2009 року. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

Доказів надіслання повідомлення про дострокове розірвання договору відповідачем не надано. Крім того, автоматичне припинення договору у зв`язку з анулюванням ліцензії відповідача не вбачається із вимог чинного законодавства.

За умовами положень частини 1 статті 8 Закону України "Про ринок електричної енергії" господарська діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, трейдерська діяльність, здійснення функцій оператора ринку та гарантованого покупця провадиться на ринку електричної енергії за умови отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до частини 1 статті 56 України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

При цьому, положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено у строк до 01 січня 2019 року відокремлення оператора систем розподілу від суб`єктів господарювання, які здійснюють виробництво, передачу, постачання електричної енергії.

Пунктом 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

За результатом проведення вищевказаних заходів з відокремлення, ПАТ "Рівнеобленерго" є оператором систем розподілу і відповідає за розподіл електричної енергії.

При цьому, згідно з умовами пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень закону України "Про ринок електричної енергії" споживачі (крім побутових та малих непобутових споживачів), яким на день набрання чинності цим Законом здійснював постачання електричної енергії постачальник за регульованим тарифом, мають обрати собі електропостачальника та укласти з ним договір постачання електричної енергії споживачу до 1 січня 2019 року. Оператор системи розподілу за згодою відповідного споживача повинен надати електропостачальнику інформацію про споживача, необхідну для зміни електропостачальника.

За умовами пункту 2 частини 1 статті 64 України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника.

У разі не обрання споживачем (крім побутового та малого непобутового споживача) нового електропостачальника до 1 січня 2019 року постачання електричної енергії такому споживачу здійснюється постачальником "останньої надії" відповідно до статті 64 цього Закону (абзац 14 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень закону України "Про ринок електричної енергії").

Згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 429 від 14 червня 2018 року ліцензію на постачання електричної енергії отримало новостворене підприємство - ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" , з яким, починаючи з 01 січня 2019 року, потрібно укладати договори про постачання електричної енергії.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що вищенаведені обставини щодо анулювання ліцензії відповідача не створюють підстав для автоматичного розірвання попередньо укладеного договору або припинення його дії. Не є підставами для автоматичного розірвання договору, на переконання суду, і вимоги абз. 1, 2, 4 п. 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", статті 6, 651, 653 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до пункту 2.1.2 розділу II ПРРЕЕ оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок.

Враховуючи вищевикладені обставини суд відзначає, що відповідачем всупереч положенням укладеного та діючого на той час договору, всупереч положенням Правил роздрібного ринку електричної енергії 07 лютого 2019 року здійснено відключення об`єкту споживача (позивача) від електропостачання.

Суд зауважує, що обставини щодо чинності договору між позивачем та відповідачем на час вчинення відповідачем дій по відключенню об`єкта позивача встановлені рішенням Господарського суду Рівненської області від 04 березня 2021 року у справі № 918/1169/20, яке залишено без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 10 червня 2021 року.

Відповідно до правил частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином суд встановив обставини про те, що договір № 1-2/1030 від 27 травня 2009 року укладений між сторонами спору, предметом якого є постачання споживачу електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок останнього по об`єкту за адресою: Рівненський район, с.Кустин, вул. Шевченка, 100Е, був чинним на момент вчиненн відповідачем дій по відключенню об`єкта позивача від електричної мережі.

А тому суд вважає встановленими обставини щодо неправомірності дій відповідача, котрі полягали у протиправному відключенні об`єкта позивача від електричної мережі з посиланням на неукладення відповідного договору.

Водночас розглядаючи позовні вимоги про визнання дій учасника господарських правовідносин неправомірними суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд встановив, що позивачем в даній справі заявлено дві вимоги: - вимогу про визнання дій відповідача щодо відключення об`єкта позивача від електричної мережі неправомірними та вимогу про зобов`язання відповідача підключити об`єкт позивача до електричної мережі. Щодо другої вимоги то вимога про зобов`язання відповідача підключити об`єкт позивача до електричної мережі є належним та ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, що склалися між сторонами спору. А проте, 10 січня 2022 року, до початку розгляду справи по суті відповідач здійснив підключення об`єкта позивача до електричної мережі та надав суду докази на підтвердження цієї обставини.

Разом з тим вимога про визнання дій відповідача щодо відключення об`єкта позивача від електричної мережі неправомірними є вимогою про встановлення юридичного факту, а тому не підлягає задоволенню у господарському процесі, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3,15,16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 910/23369/17.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

Тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див.mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18; в пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Суд відзначає, що висновку про те, чи були дії ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо відключення відключення об`єкта позивача від електричної мережі, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема за вимогою, спрямованою на ефективний захист прав або законних інтересів позивача, які можуть бути реалізовані. У даній справі такою вимогою позивача є вимога про зобов`язання відповідача підключити об`єкт позивача до електричної мережі, що по суті є вимогою про відновлення становища, яке існувало до порушення.

З аналізу тексту позовної заяви, видно, що обґрунтовуючи свої вимоги позивач як на обставину свого порушеного права вказує на вчинення відповідачем дій щодо відключення його об`єкту від електропостачання. Протиправність дій позивача щодо відключення об`єкта позивача була встановлена судом під час розгляду справи. А проте судом також встановлено, що після звернення з даним позовом до суду відповідачем підключено об`єкт споживача до електроспоживання. У зв`язку з такими обставинами суд закрив провадження у справі в частині вимог про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо такого підключення.

Положеннями статті 20 ГК України та статті 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання. Серед іншого цими нормами визначені зокрема такі способи захисту як припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Отже, законом, передбачена можливість відновлення порушених прав позивача шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Проте, не передбачений такий спосіб захисту прав або інтересів, як визнання чи встановлення факту неправомірності дій сторони господарських правовідносин. Така вимога за своєю правовою природою є вимогою про встановлення певних обставин та надання їм правової оцінки на предмет наявності чи відсутності ознак правомірності у діях учасника договірних відносин. Такий спосіб не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює жодного захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (висновок викладений у пункті 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Щодо посилань позивача на правові висновки Верховного Суду відображені у постанові від 28 січня 2021 року у справі № 908/1833/19, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У названій постанові колегія суддів Касаційного господарського суду зокрема навела таку позицію:

"Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання дій відповідача з проведення перерахунку за період з грудня 2017 року по травень 2019 року обсягу та вартості спожитої активної електроенергії, плати за послуги з розподілу електроенергії, плати за послуги з компенсації за перетікання реактивної електроенергії, - неправомірними.

Окремо Суд вважає за необхідне звернути увагу на обраний споживачем спосіб захисту та його ефективність у розрізі спірних правовідносин.

Так, вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх встановлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорене таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому, під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оспорення, або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов.

Водночас відмова в позові з підстав обрання неефективного способу захисту може мати місце тоді, коли у судовому процесі відсутній будь-який сенс в розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача у обраний ним спосіб.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону".

З огляду на наведену позицію суд зауважує, що у згаданій справі № 908/1833/19 позивачем з початку судового провадження висунуто лише одну вимогу - про визнання неправомірними дій відповідача щодо проведення перерахунку за період з грудня 2017 року по травень 2019 року обсягу та вартості спожитої активної електроенергії, плати за послуги з розподілу електроенергії, плати за послуги з компенсації за перетікання реактивної електроенергії з грудня 2017 року по червень 2019 року, в результаті яких у позивача виникло зобов`язання щодо їх оплати.

Разом з тим, у названій постанові Верховний Суд окремо підкреслив, що причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання дій відповідача з проведення перерахунку неправомірними.

Таким чином обставини у справі № 908/1833/19 не є аналогічними обставинам у даній справі. У справі, що розглядається позивач пред`явив дві вимоги: вимогу про визнання дій відповідача щодо відключення об`єкта позивача від електричної мережі неправомірними та вимогу про зобов`язання відповідача підключити об`єкт позивача до електричної мережі.

На думку суду, у даному конкретному випадку ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме друга позовна вимога щодо зобов`язання відповідача підключити об`єкт позивача до електричної мережі.

За таких умов, суд, встановлюючи обставини справи, серед іншого надає оцінку діям сторін, в тому числі визнаючи дії сторони неправомірними за наявності відповідних підстав та робить висновки про те чи були порушені такими неправомірними діями права або інтереси іншої сторони. Водночас пред`явлення окремої вимоги про визнання дій сторони протиправними поряд із іншою вимогою, яка виражає ефективний спосіб захисту (як то припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі тощо) є недоцільним та неефективним.

Вимога про захист порушеного права повинна, окрім іншого, забезпечити поновлення такого права. А проте позивач не навів аргументів яким саме чином такий спосіб захисту у цьому конкретному випадку допоможе забезпечити поновлення порушених прав позивача.

З огляду на таке суд відхиляє аргументи позивача про ефективність способу захисту щодо визнання дій відповідача щодо відключення об`єкта позивача від електричної мережі неправомірними, що у даному випадку виражено у окремій позовній вимозі.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що у задоволенні вимоги позивача в про визнання дій відповідача щодо відключення об`єкта позивача від електричної мережі неправомірними, необхідно відмовити.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

За наслідками розгляду справи судом встановлено, що після пред`явлення позову до суду, відповідачем усунуто допущене порушення господарських правовідносин шляхом підключення об`єкта позивача до електропостачання, у зв`язку з чим провадження у справі в частині вимог про зобов`язання відповідача здійснити таке підключення закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Водночас позовні вимоги про визнання дій відповідача неправомірними не можуть бути належним способом захисту в даному випадку, оскільки не спрямовані на поновлення порушеного права чи припинення дій, які порушують це право, оскільки таке порушене право станом на час розгляду справи відновлено.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 130, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про визнання дій неправомірними відмовити.

2. Судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено та підписано 21 січня 2022 року.

Суддя А.Качур