ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р. Справа № 910/8604/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МВП Лізинг"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 (повний текст складено 30.08.2021)

у справі №910/8604/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІК-Монтаж"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МВП Лізинг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Карина Євгенівна

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Сварич А.А., адв., посв. №6307/10 від 08.12.2017;

- відповідача повідомлений, але не з`явився;

- третьої особи повідомлений, але не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІК-Монтаж" (надалі ТОВ "ІК-Монтаж"/ позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МВП ЛІЗИНГ" (надалі ТОВ "МВП ЛІЗИНГ"/ відповідач/скаржник) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на те, що виконавчий напис, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко Кариною Євгенівною від 24.06.2020 вчинений з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат", статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" та вимог п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29.06.1999.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 позов задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Кариною Євгенівною від 24.06.2020, зареєстрований в реєстрі за №1005, за яким передано шляхом вилучення від ТОВ "ІК-Монтаж" на користь ТОВ "МВП Лізинг" транспортний засіб: екскаватор JCB JS 145W, 2008 року виготовлення, серійний № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 1364000,00 грн. Стягнуто з ТОВ "МВП Лізинг" на користь ТОВ "ІК-Монтаж" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ТОВ "МВП Лізинг" (відповідач) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. В обґрунтування підстав апеляційної скарги, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неврахування судом положень генерального договору та договору фінансового лізингу, положень Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про нотаріат».

Разом з апеляційною скаргою скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021. В обґрунтування підстав пропуску строку скаржник посилається на те, що повний текст рішення було складено 30.08.2021; судом першої інстанції дане рішення не було надіслано засобами поштового зв`язку на адресу скаржника (представника скаржника); 23.09.2021 представник скаржника адвокат Засуха Г.Є. власноруч отримала повний текст рішення в приміщенні Господарського суду міста Києва; факт отримання підтверджується розпискою про отримання, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8604/21; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МВП Лізинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/8604/21.

20.10.2021 вказані матеріали справи супровідним листом Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 №910/8604/21/8328/2021 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МВП Лізинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/8604/21 залишено без руху; запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "МВП Лізинг" протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме: надати до Північного апеляційного господарського суду докази надсилання копії апеляційної скарги третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дубенко Карині Євгенівні (листом з описом вкладення).

08.11.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "МВП Лізинг", на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021, надійшло клопотання про долучення до апеляційної скарги доказу надсилання апеляційної скарги третій особі.

29.11.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач заперечує проти її задоволення, просить оскаржуване рішення залишити в силі.

13.12.2021 від скаржника надійшла відповідь на відзив позивача, в якій скаржник заперечує проти доводів, викладених у відзиві.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "МВП Лізинг" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/8604/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МВП Лізинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/8604/21; розгляд справи №910/8604/21 призначено на 06.12.2021.

У судовому засіданні 06.12.2021 в порядку статті 216 ГПК України оголошено перерву до 17.01.2022.

У судовому засіданні присутній представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити в силі.

В судове засідання представники відповідача і третьої особи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що 11.08.2017 між ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" (лізингодавець/відповідач/скаржник) та ТОВ "ІК-Монтаж" (лізингоодержувач/позивач) був укладений генеральний договір фінансового лізингу № 1 (надалі генеральний договір), згідно з умовами якого лізингодавець зобов`язувався у відповідності до заявки лізингоодержувача придбати у постачальника у власність предмет лізингу та надати його за плату лізингоодержувачу в тимчасове володіння та користування в якості предмету лізингу на строк та на умовах, визначених цим генеральним договором та відповідним договором лізингу.

10.07.2018 позивач звернувся до відповідач з заявкою про надання майна в лізинг, та просило надати на умовах фінансового лізингу строком 36 місяців з розміром авансового лізингового платежу 30% екскаватор JCB JS 145W, серійний №JCBJW14DT81314410, 2008 року випуску, вартістю 1 364 000,00 грн.

10.07.2018 сторони уклали договір фінансового лізингу №ФЛ-1-2 (надалі договір фінансвовго лізинуг) та специфікацію до нього, за умовами яких у користування ТОВ "ІК-Монтаж", як лізингоодержувача, підлягав переданню вищевказаний екскаватор JCB JS 145W, 2008 року випуску, серійний №JCBJW14DT81314410, у кількості 1 шт. вартістю 1 364 000,00 грн. з ПДВ.

Сторонами був складений та підписаний графік лізингових платежів до зазначеного договору фінансового лізингу, згідно з яким (графіком) в редакції додаткової угоди № 4 від 01.06.2019, граничною датою сплати авансового лізингового платежу було визначено 10.07.2018, крім того, сторонами був визначений графік сплати чергових лізингових платежів на 36 місяців, згідно з яким строк оплати кожного чергового лізингового платежу наступав 10 числа відповідного місяця, днем сплати останнього лізингового платежу визначено 10.07.2021.

Згідно з актом приймання-передачі в лізинг від 10.07.2018 ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" передало в користування ТОВ "ІК-Монтаж" екскаватор JCB JS 145W, 2008 року випуску, серійний № НОМЕР_1.

22.05.2020 відповідач направив позивачу повідомлення №32 про розірвання договору та вилучення предмету лізингу, обґрунтоване наявністю у ТОВ "ІК-Монтаж" заборгованості за лізинговими платежами в загальному розмірі 44 221,31 грн. за рахунками №№ 76,77 від 08.04.2020 та №№ 117, 118 від 10.05.2020, які були долучені до повідомлення і направлення якого підтверджується описом вкладення та накладною підприємства поштового зв`язку №888 від 22.05.2020, проте, воно не було отримано позивачем та повернулось відправнику 10.06.2020 у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення.

Згідно з умовами п. 11.1.7 генерального договору від 11.08.2017 права лізингоодержувача на володіння та користування предметом лізину могли бути припиненими (вилучення предмета лізингу) лізингодавцем в односторонньому порядку, зокрема, у випадку, якщо прострочення лізингоодержувача зі сплати лізингових платежів перевищувало 30 календарних днів, при цьому під простроченням сплати лізингових платежів розуміється і часткова (неповна) сплата. Повернення предмета лізингу в такому випадку могло бути здійснене в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно з вимогами чинного законодавства України.

24.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Кариною Євгенівною був вчинений виконавчий напис №1005, відповідно до якого, екскаватор колісний JCB JS145W, 2008 року виготовлення, серійний № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 підлягав передачі шляхом вилучення від ТОВ "ІК-Монтаж" на користь ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" вартістю 1 364 000,00 грн, що переданий у користування на умовах договору фінансового лізингу №ФЛ-1-2 від 10.07.2018, укладеного між ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" та ТОВ "ІК-Монтаж", у зв`язку з невиплатою лізингових платежів у строк за період з 10.04.2020 по 11.05.2020.

На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С. було відкрито виконавче провадження ВП № 62464650 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.07.2020), вилучено від ТОВ "ІК-Монтаж" та передано ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" екскаватор JCB JS 145W, 2008 року випуску, серійний № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3 , про що приватним виконавцем складений відповідний акт від 03.07.2020.

Як вказувалось вище, позивач вважає, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат", статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" та вимог п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172 від 29.06.1999, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" вказувало, що враховуючи п. 11.8 та 13.4 укладеного сторонами генерального договору фінансового лізингу №1 від 11.08.2017, датою вручення повідомлення про вилучення та/або вимога про сплату боргу вважається дата відправлення такого повідомлення. З огляду на вказані положення укладеного сторонами договору ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" вважало ТОВ "ІК-Монтаж" таким, що отримало повідомлення про розірвання договору та вилучення предмету лізингу. При цьому, посилання ТОВ "ІК-Монтаж" на неотримання ним/не вручення йому повідомлення про розірвання договору та вилучення предмету лізингу свідчать про ухилення ТОВ "ІК-Монтаж" від одержання відповідного поштового відправлення з вказаним повідомленням та є недопустимими з огляду на положення укладеного сторонами генерального договору фінансового лізингу №1 від 11.08.2017.

Місцевий господарський суд, як вказувалось вище, задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг - це вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, та які передбачають наявність хоча б однієї з ознак фінансового лізингу, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" (закон від 16.12.1997, що був чинним на момент укладення сторонами генерального договору та договору фінансового лізингу, а також на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса) лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Як вказувалось вище, п. 11.1.7. генерального договору фінансового лізингу також передбачено право лізингодавця на повернення предмету лізингу у разі несплати лізиноодержувачем лізингових платежів понад 30 днів.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Главою 14 "Вчинення виконавчих написів" Закону України "Про нотаріат" визначений порядок вчинення виконавчих написів.

Відповідно до ч. 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" (Закон застосовується у чинній на час вчинення спірного виконавчого напису редакції) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі - Перелік).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (п. 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Відповідно до п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів встановлено, що для одержання виконавчого напису за договором лізингу, який передбачає у безспірному порядку повернення об`єкта лізингу, подаються: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Згідно з п. 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 в справі № 305/2082/14 зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

З урахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, господарський суд прийшов до правомірного висновку, що з матеріалів даної справи вбачається, що спірний виконавчий напис нотаріуса від 24.06.2020 був вчинений ним з огляду на наявність заборгованості зі сплати лізингових платежів за період з 10.04.2020 по 11.05.2020.

При цьому відмітку ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" про їх несплату містять лише три рахунки №№ 76,77 від 08.04.2020 та №117 від 10.05.2020 з чотирьох рахунків, зазначених ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" в повідомленні про розірвання договору та вилучення предмету лізингу.

З огляду на що, суд дійшов висновку про те, що спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений ним на підставі рахунків на оплату №№ 76,77 від 08.04.2020 та №117 від 10.05.2020, які ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" надало, як докази на підтвердження наявності у ТОВ "ІК-Монтаж" заборгованості зі сплати лізингових платежів, та на яких проставило відмітку про їх несплату.

Вищевказані рахунки містять відмітку ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" про те, що заборгованість за ними не сплачена станом на 22.05.2020.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матерілами срави, що: - 22.05.2020 вищевказані рахунки були направлені на адресу ТОВ "ІК-Монтаж", як додаток до повідомлення №32 від 22.05.2020 про розірвання договору та вилучення предмету лізингу, - 10.06.2020 вищевказані рахунки та повідомлення повернулись відправнику (ТОВ "МВП ЛІЗИНГ"), оскільки не були отримані адресатом (ТОВ "ІК-Монтаж"), - однак відмітку про те, що заборгованість за вищевказаними рахунками не була сплачена, ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" проставило 22.05.2020, тобто днем відправлення вказаних рахунків на адресу ТОВ "ІК-Монтаж", а не днем їх повернення - 10.06.2020.

При цьому, як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, лізинговий платіж за квітень 2020 року був сплачений ТОВ "ІК-Монтаж" 27.05.2020, а лізинговий платіж за травень 2020 року був сплачений ТОВ "ІК-Монтаж" 03.06.2020, що підтверджується долученими до матеріалів справи банківськими виписками по рахунку ТОВ "ІК-Монтаж".

Отже, станом на 10.06.2020, тобто на момент повернення рахунків №№ 76,77 від 08.04.2020 та № 117 від 10.05.2020, направлених з повідомленням про розірвання договору та вилучення предмету лізингу, а також станом на момент вчинення 24.06.2020 приватним нотаріусом спірного виконавчого напису, заборгованість за лізинговими платежами за квітень-травень 2020 року, внаслідок виникнення якої й був вчинений спірний виконавчий напис нотаріуса, була сплачена боржником (ТОВ "ІК-Монтаж"), тобто була відсутня.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти або майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду проте, що, вчиняючи спірний виконавчий напис, приватний нотаріус, в порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не переконався у тому, чи наявна заборгованість на момент вчинення нотаріального напису, чи відповідають документи, подані ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" в обґрунтування наявності заборгованості, вимогам, зазначеним у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (тобто чи свідчать такі документи про наявність заборгованості саме на момент вчинення спірного напису нотаріуса, а не на момент звернення ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" до ТОВ "ІК-Монтаж" з повідомленням про розірвання договору та вилучення предмету лізингу).

Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що спірний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки подані нотаріусу документи за наведених вище обставин, не підтверджували наявність та безспірність заборгованості ТОВ "ІК-Монтаж" (позивача) перед ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" (відповідачем).

При цьому, як вірно зазначив місцевий господарський суд, зокрема, за платежем за травень 2020 року порушення строку його сплати існувало 23 дні, тобто менше 30-денного строку, встановленого положеннями ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" та п. 11.1.7 генерального договору, та не могло бути підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Стосовно ж порушення строку сплати лізингового платежу за квітень 2020 року, яке тривало 46 днів, колегія суддів зазначає, що на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса такої заборгованості не існувало, оскільки вона була сплачена, що виключало можливість вчинення виконавчого напису та реалізацію ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" його права повернути собі предмет лізингу у безспірному порядку.

До того ж, як вірно зазначив місцевий господарський суд, пунктом 3 ч. 1 статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що лізингодавець має право, відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингодавець має право вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача, відмовившись при цьому від договору лізингу. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Отже, відмова від договору лізингу повинна передувати у часі реалізації лізингодавцем (відповідачем) права вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача (позивача) у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Проте, матеріали справи, в тому числі й матеріали нотаріальної справи, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис, не містять доказів, що підтверджують отримання ТОВ "ІК-Монтаж" повідомлення № 32 від 22.05.2020, позаяк, вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріус не встановив момент припинення дії договору фінансового лізингу № ФЛ-1-2 від 10.07.2018 та не переконався у тому, що ТОВ "МВП ЛІЗИНГ" на момент звернення з заявою про вчинення виконавчого напису має право вимагати від ТОВ "ІК-Монтаж" повернення предмета лізингу.

Наведене вище у сукупності свідчить про вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса з порушення вимог чинного законодавства та про необґрунтованість висновку нотаріуса щодо правомірності передачі предмета лізингу лізингодавцю (ТОВ "МВП ЛІЗИНГ") шляхом вилучення його у лізингоодержувача (ТОВ "ІК-Монтаж").

Стосовно доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Загалом зміст принципу справедливості, добросовісності і розумності полягає в тому, що тексти законів, угод та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам ділового обороту. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднанні норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору тощо, що відповідають нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст цих принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам ділового обороту. Добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішніми або об`єктивними, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями у цивільному праві.

Цивільне законодавство не містить визначення згаданих принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання. Тобто, укладаючи угоду, сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм, добросовісністю, по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, унеможливити укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб) і дотримуватись зовнішніх критеріїв, справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у співмірності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. Тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої процесуальної поведінки, яка б виключала необ`єктивні (упереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

З матеріалів справи вбачається, що з боку позивача, протягом дії як генерального договору, так і договору фінансового лізингу, неодноразово мали місце дострокові виплати лізингових платежів, про що свідчать наявні в матеріалах справи викладені у новій редакції (у зв`язку з достроковими виплатами лізингових платежів) графіки лізингових платежів (додатки №1 до договору), що свідчить про добросовісність позивача з виконання своїх грошових зобов`язань перед відповідачем. Матеріали справи свідчать, що затримка зі здійснення позивачем лізингових платежів (які, на час вчинення спірного виконавчого напису вже була погашена) мала місце як раз у період, коли постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (з наступними змінами та доповненнями) на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 запроваджено карантинні заходи, про що й зазначає також позивач у позовній заяві.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Колегія суддів, враховуючи принципи справедливості, добросовісності, оцінюючи подані сторонами докази, пояснення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності приходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним, обґрунтованим та справедливим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МВП Лізинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/8604/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/8604/21 залишити без змін.

Справу №910/8604/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 18.01.2022.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков