СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Харків Справа № 905/1624/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

та представників сторін:

позивача не з`явився,

відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.3684) на рішення Господарського суду Донецької області від 27.10.2021 (суддя Зекунов Е.В., повний текст складено 01.11.2021) у справі №905/1624/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Машинері Груп, м.Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю Електросталь-Курахове, м.Курахове, Донецька область,

про стягнення 31 253,17 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Машинері Груп звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Електросталь-Курахове про стягнення 31253,17 грн. заборгованості, в тому числі, 23664,84. - основного боргу, 2098,72 - 3% річних та 5489,61 грн. інфляційних втрат, за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №24102017-1 від 24.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, в порушення умов договору №24102017-1 від 24.10.2017, не виконав належним чином свої зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.10.2021 у справі №905/1624/21 позов задоволено в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 23664,84 грн.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач, в порушення умов договору, не виконав свого обов`язку з оплати поставленого позивачем товару.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат задоволені судом першої інстанції в повному обсязі, з посиланням на їх обґрунтованість та арифметичну правильність здійсненого позивачем розрахунку.

Крім того, рішенням Господарського суду Донецької області від 27.10.2021 у справі №905/1624/21 стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що підпис директора ТОВ Електросталь-Курахове на акті прийому-передачі обладнання від 15.08.2021 не є ідентичним його підпису на інших документах (договорі, специфікації, додатковій угоді до договору). Як зазначає відповідач, до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала видаткову накладну №105 від 15.08.2018. За наведеного, відповідач вважає, що позивачем не доведено належними доказами факт передачі товару.

Крім того, відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., оскільки вважає, що в акті приймання-передачі наданої правової допомоги №20/07-21 від 20.08.2021 та в додатковій угоді від 19.08.2021 до договору про надання правової допомоги фактично двічі зазначено про одні і ті самі послуги, що не враховано судом першої інстанції. За таких обставин, відповідач вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції має складати 2500 грн.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів відповідача заперечує, зазначає про те, що в матеріалах справи наявні належні докази на підтвердження факту поставки товару відповідачу, а доводи апелянта про несправжність підпису директора ТОВ Електросталь-Курахове на акті приймання-передачі товару не підтверджені документально (зокрема, висновком експерта). Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

В судове засідання 20.01.2022 позивач не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач в судове засідання 20.01.2022 свого представника не направив.

Ухвала суду від 21.12.2021, якою розгляд справи призначено в цьому судовому засідання, направлялась на належу адресу відповідача, вказану в Єдиному реєстрі юридичних осіб Донецька область, Мар`їнський район, м.Курахове, Промислова зона, буд.115.

Крім того, відповідач повідомив суду вказану адресу в своїй апеляційній скарзі.

Однак, поштове повідомлення повернулось з довідкою про невручення з відміткою «адресат відсутній».

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Водночас, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Таким чином, скаржник не позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух поданої ним апеляційної скарги, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Відповідач безумовно обізнаний про існування апеляційного провадження у справі №905/1624/21, а тому повинен був вживати заходів, щоб дізнатися про його стан за його апеляційною скаргою, а також про надходження поштових відправлень.

Телефонограмою суду №000519 від 14.01.2022 відповідач був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

24.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальність Електросталь-Курахове (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальність Машинері Груп (постачальник) укладено договір №24102017-1 (далі договір, а.с.8).

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію в кількості, за ціною та в строки у відповідності до специфікацій до цього договору, які є невід`ємними частинами договору.

Згідно п.2.2 договору, обов`язки постачальника в частині виконання строків поставки вважаються виконаними з моменту передачі продукції на складі покупця. Передача продукції здійснюється на підставі акту приймання-передачі.

Постачальник зобов`язаний представити разом з продукцією наступні документи: сертифікат якості, рахунок-фактуру на оплату, видаткову накладну, товарно-транспортні документи (п.2.3. договору).

У відповідності до п.3.1 договору, загальна сума договору визначається як сумарна вартість продукції, постачання якої здійснюється відповідно доданим до цього договору специфікаціям.

Умови оплати продукції визначаються у відповідних специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п. 3.2. договору).

Строк дії договору з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін, скріплення печатками підприємств - до 31.12.2018 року (п.7.4. договору).

24.10.2017 між ТОВ Електросталь-Курахове та ТОВ Машинері Груп підписано специфікацію №1 до договору (а.с.11), відповідно до п.1 якої постачальник зобов`язався поставити покупцю наступну продукцію: «Фронтальний навантажувач марки LOVOL, моделі FL966F-II, в/п-6 тн., вагою-20 тн., потужність двигуна 175/240 кВт/л.с. Комплектація: керування робочим органом - джойстик, ківш об`ємом 3,5м3, двигун Shangchai SCI 1CB240.1G2B1, кондиціонер, електрогідравлічна коробка ZF-ліцензійна Китай, посилені мости Meritor, рік випуску 2017, виробник: Lovol Heavy Industry Co., Ltd».

Відповідно до п.2 вказаної специфікації, загальна вартість продукції складає 2 538 400 грн, що еквівалентно 95000 дол. США, розрахованому по курсу продажі долара на УМВБ - 26,72000 грн за 1 долар станом на 24.10.2017.

У випадку зміни міжбанківського курсу продажу долара до гривні на УМВБ України на день сплати (за даними сайту https://minfm.com.ua/currency/mb/) кінцева вартість продукції в гривнях України підлягає перерахунку, що оформлюється окремою угодою до цього договору.

Пунктом 3 специфікації №1 до договору визначено наступні умови оплати: перший платіж - 10% протягом 10 днів з моменту підписання цієї специфікації; другий платіж - 20% через 15-25 днів від дати першого платежу; третій платіж - 20% через 25-35 днів від дати сплати першого платежу; четвертий платіж - 50% після приймання продукції на складі покупця протягом 10-15 днів.

Умови поставки: DDP м. Курахове, склад ТОВ Електросталь-Курахове (п.4 специфікації №1 до договору).

Строк поставки: 80 календарних днів з моменту здійснення покупцем першого платежу, передбаченого цією специфікацією (п.5 специфікації №1 до договору).

22.02.2018 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору (а.с.13), якою пункт 3 специфікації №1 від 24.10.2017 викладено в наступній редакції:

Умови оплати:

70% - аванс;

30% - кінцевий платіж, протягом 20 днів з моменту поставки продукції на склад покупця и виставлення рахунку постачальником.

Пункт 5 специфікації №1 від 24.10.2017 викладено в наступній редакції:

Строк поставки: 7 календарних днів з моменту отримання передплати в розмірі 70% вартості продукції, передбаченої цією специфікацією.

На виконання умов договору, позивач здійснив поставку відповідачу продукції вартістю 2 562 044,84 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств видатковою накладною №105 від 15.08.2018 (а.с.15) та актом прийому-передачі обладнання від 15.08.2018 (а.с.14).

Поставка позивачем товару відповідачу підтверджується також товарно-транспортною накладною №Р105 від 15.08.2018 (а.с.16).

Відповідач частково оплатив поставлений товар, на суму 2 538 400 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №206 від 27.11.2017 на суму 150000,00 грн, №238 від 29.11.2017 на суму 105976,28 грн, №406 від 13.12.2017 на суму 200000,00 грн, №584 від 22.12.2017 на суму 100000,00 грн, №96 від 09.01.2018 на суму 50000,00 грн, №131 від 10.01.2018 на суму 50000,00 грн, №585 від 30.01.2018 на суму 100000,00 грн, №674 від 02.02.2018 на суму 50000,00 грн, №1140 від 26.02.2018 на суму 100000,00 грн, №1308 від 05.03.2018 на суму 100000,00 грн, №1693 від 20.03.2018 на суму 100000,00 грн, №2001 від 02.04.2018 на суму 50000,00 грн, №2751 від 08.05.2018 на суму 100000,00 грн, №2875 від 14.05.2018 на суму 100000,00 грн, №3182 від 24.05.2018 на суму 250000,00 грн, №3717 від 12.06.2018 на суму 100000,00 грн, №4240 від 27.06.2018 на суму 70903,72 грн, №5046 від 25.07.2018 на суму 100000,00 грн, №5122 від 27.07.2018 на суму 100000,00 грн, №6023 від 28.08.2018 на суму 75000,00 грн, №6104 від 29.08.2018 на суму 250000,00 грн, №6135 від 30.08.2018 на суму 25000,00 грн, №6376 від 06.09.2018 на суму 211520,00 грн. (а.с.17-39).

Позивач та відповідач підписали акт звірки взаємних розрахунків за період 01.10.2017 по 24.10.2019, відповідно до якого, заборгованість ТОВ Електросталь-Курахове перед ТОВ Машинері Груп складає 23664,84 грн. (а.с.40).

Відповідач в добровільному порядку залишок боргу не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Судова колегія враховує наступне.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства...

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 2 562 044,84 грн. підтверджується видатковою накладною №105 від 15.08.2018 (а.с.15) та актом прийому-передачі обладнання від 15.08.2018 (а.с.14).

Вказані документи містять всі обов`язкові реквізити, передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, посилання на договір №24102017-1, дату складання, найменування, кількість, вартість товару, підписані представниками сторін без будь-яких зауважень, скріплені печатками підприємств.

Крім того, на підтвердження факту поставки товару позивачем надано суду товарно-транспортну накладну №Р105 від 15.08.2018 (а.с.16).

Відповідач частково оплатив поставлений товар та підписав з позивачем акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.10.2017 по 24.10.2019, чим підтвердив існування боргу.

Пунктом 3 специфікації №1 до договору (в редакції додаткової угоди №1 від 22.02.2018 до договору, а.с.13) передбачено обов`язок відповідача здійснити остаточний розрахунок за товар протягом 20 днів з моменту поставки продукції на склад покупця и виставлення рахунку постачальником.

Поставлений товар відповідач оплатив частково, на суму 2 538 400 грн. Залишок заборгованості склав 23664,84 грн.

Сума боргу відповідача підтверджується наданими позивачем матеріалами (договором, специфікацією, додатковою угодою до договору, видатковою накладною, актом прийому-передачі обладнання, товарно-транспортною накладною, актом звірки взаєморозрахунків), а також фактом часткової оплати відповідачем боргу.

Відповідач в добровільному порядку заборгованість не оплатив, не представив суду доказів погашення боргу.

Враховуючи непогашення відповідачем суми основного боргу, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 23664,84 грн.

Позивач в позові просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 2098,72 грн. за період з 06.09.2018 по 20.08.2021 та інфляційні втрати в розмірі 5489,61 грн. за період з вересня 2018 по липень 2021.

Судова колегія враховує наступне.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачеві.

З урахуванням пункту 3 специфікації №1 до договору (в редакції додаткової угоди №1 від 22.02.2018 до договору) відповідач повинен був оплатити поставлений товар до 03.09.2018.

Враховуючи встановлений факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, позивачем правомірно нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 2098,72 грн. за період з 06.09.2018 по 20.08.2021 та інфляційні втрати в розмірі 5489,61 грн. за період з вересня 2018 по липень 2021.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, колегія суддів встановила, що він є арифметично правильним.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 2098,72 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5489,61 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що підпис директора ТОВ Електросталь-Курахове на акті прийому-передачі обладнання від 15.08.2021 не є ідентичним його підпису на інших документах (договорі, специфікації, додатковій угоді до договору).

Судова колегія враховує, що підпис директора, який міститься на акті прийому-передачі обладнання від 15.08.2018 від імені відповідача скріплений печаткою ТОВ Електросталь-Курахове, що є зовнішнім реквізитом відповідача, який засвідчує легітимність підпису перед третіми особами.

Відповідач не заперечує проти автентичності відтиску штампу, здійсненого на акті приймання-передачі обладнання, а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеного штампу, його підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Доводи відповідача про те, що підпис директора на акті приймання-передачі обладнання та інших документах не належить директору не може бути прийнято судом до уваги, оскільки відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зазначаючи фактично про підроблення підпису директора товариства відповідача, скаржником не надано доказів звернення з цього приводу до правоохоронних органів, а також не надано експертного висновку, складеного на замовлення (за зверненням) відповідача.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що доданий до матеріалів справи акт приймання-передачі обладнання є неналежним доказом.

Також відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала видаткову накладну від 15.08.2018.

Судова колегія з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно частині 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Крім того, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткова накладна від 15.08.2018, за якою поставлялася спірна продукція, підписана обома сторонами та скріплена їх печатками; містить усі необхідні реквізити та відповідає вимогам закону.

Отже, вказана накладна є документом, що засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин, а тому у відповідача виник обов`язок з проведення розрахунку за отриманий товар.

У даному випадку відсутність довіреності за наявності інших первинних документів (акту приймання-передачі обладнання, товарно-транспортної накладної), які підтверджують факт здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Таким чином, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та посвідчення накладної печаткою товариства фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Крім того, відповідач частково оплачував товар і підписав з позивачем акт звірки взаємних розрахунків, чим підтвердив факт поставки товару та існування заборгованості.

Враховуючи наведене, доводи відповідача є безпідставними.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., оскільки вважає, що в акті приймання-передачі наданої правової допомоги від 20.08.2021 та в додатковій угоді від 19.08.2021 до договору про надання правової допомоги фактично двічі зазначено про одні і ті самі послуги.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-4 статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У позовній заяві ТОВ Машинері Груп просив стягнути з ТОВ Електросталь-Курахове витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір №01/12-2020/м від 01.12.2020 року, додаткову угоду №19/08-21 від 19.08.2021 до договору №01/12-2020/м від 01.12.2020, акт №20/08-21 приймання-передачі наданої правової допомоги від 20.08.2021, платіжне доручення №810 від 20.08.2021 на суму 5000 грн. (а.с.41-52).

Дослідивши надані позивачем докази, колегія суддів зазначає наступне.

01.12.2020 між позивачем та Адвокатським бюро «Леоніда Тамазликар» укладено договір №01/12-2020/м (а.с.41), за умовами якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу, зокрема, представляти інтереси клієнта в судах під час здійснення господарського судочинства; складати процесуальні документи (в тому числі позовні заяви).

19.08.2021 позивач підписав з Адвокатським бюро «Леоніда Тамазликар» додаткову угоду №19/08-21, в якій сторони досягли згоди про те, що вартість правової допомоги: вивчення наданих клієнтом документів, узгодження правової позиції, підготовка та подання до суду першої інстанції позову (складання позовної заяви, проведення розрахунків 3% річних, інфляційних), стягнення в судовому порядку в суді першої інстанції на користь клієнта заборгованості за договором №24102017-1 від 24.10.2017 складає 5000 грн. (а.с.50).

20.08.2021 позивач та Адвокатське бюро «Леоніда Тамазликар» підписали акт №20/07-21 приймання-передачі наданої правової допомоги (а.с.51), відповідно до якого, бюро надало, а позивач прийняв наступні адвокатські послуги: стягнення в судовому порядку в суді першої інстанції на користь клієнта заборгованості за договором №24102017-1 від 24.10.2017 з урахуванням пені, 3% річних, інфляційних втрат (вивчення наданих клієнтом документів, узгодження правової позиції, підготовка та подання до суду першої інстанції позову, складання позовної заяви, проведення розрахунків 3% річних, інфляційних, підготовка та подання до суду першої інстанції позову за правилами ГПК України). Вартість послуг складає 5000 грн.

Позивач перерахував Адвокатському бюро «Леоніда Тамазликар» грошові кошти в розмірі 5000 грн. за надану правову допомогу згідно акту №20/07-21 від 20.08.2021, що підтверджується платіжним дорученням №810 від 20.08.2021 (а.с.52).

Матеріалами справи підтверджується надання адвокатом послуг, які передбачені додатковою угодою №19/08-21 від 19.08.2021 до договору та зазначені в акті приймання-передачі наданої правової допомоги №20/07-21 від 20.08.2021.

Судова колегія враховує наступне.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Отже, у розумінні зазначених норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд першої інстанції, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказаний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №920/1007/19, №873/56/21 від 08.07.2021.

Відповідач, в порядку ч.5 ст.126 ГПК України, не заявляв суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене, дослідивши надані позивачем докази, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу доведений, документально обґрунтований, є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Згідно ч.5 ст.126 ГПК України, апелянт мав право подати суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката із обґрунтуванням неспівмірності цих витрат, що не було зроблено.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неналежність наданих позивачем доказів на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що акті приймання-передачі наданої правової допомоги від 20.08.2021 та в додатковій угоді від 19.08.2021 до договору про надання правової допомоги фактично двічі зазначено про одні і ті самі послуги є безпідставними, оскільки в акті приймання-передачі наданих послуг міститься перелік послуг, які були передбачені додатковою угодою до договору і факт їх надання підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням вимог ч.4 ст.129 ГПК України, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі - 5000 грн.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 27.10.2021 у справі №905/1624/21 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 27.10.2021 у справі №905/1624/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 25.01.2022р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна