РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.01.2022Справа № 910/18167/21

Суддя Н.Плотницька, розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехдім"
доДержавного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної ради України"
простягнення 55 713 грн 79 коп.
Представники сторін:не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.11.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехдім" з вимогами до Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної ради України" про стягнення 55 173 грн 79 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору поставки товару не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого товару, що встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/18030/19, яке на даний час не виконано відповідачем, у зв`язку із чим позивачем нараховано 14 814 грн 81 коп. 3 % річних та 40 898 грн 98 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2021 відкрито провадження у справі № 910/18167/21, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

30.12.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло повідомлення.

Станом на 26.01.2022 відповідачем вимог ухвали суду від 12.11.2021, зокрема, щодо подання відзиву на позов, не виконано, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано 18.11.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 011.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Протягом 2016-2018 років між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантехдім" (постачальник) та Державним підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної ради України" (покупець) було укладено у спрощений спосіб усні договори поставки товару.

На виконання домовленостей між сторонами, позивачем згідно видаткових накладних №1 від 31.01.2017 на суму 890,24 грн, №9 від 20.03.2017 на суму 11 842,51 грн, №10 від 20.03.2017 на суму 49 371,56 грн, №11 від 20.03.2017 на суму 13 950,20 грн, №14 від 30.03.2017 на суму 123 096,40 грн, №29 від 11.07.2017 на суму 11 005,24 грн, №30 від 18.07.2017 на суму 17 650,84 грн, №34 від 28.07.2017 на суму 74 733,12 грн, №37 від 02.08.2017 на суму 6 601,17 грн, №38 від 02.08.2017 на суму 16 148,44 грн, №39 від 02.08.2017 на суму 19 073,93 грн, №40 від 02.08.2017 на суму 35 025,48 грн, №59 від 27.10.2017 на суму 32 645,49 грн, №60 від 27.10.2017 на суму 334 151,08 грн, №61 від 27.10.2017 на суму 122 051,72 грн, №62 від 02.11.2017 на суму 241 908,46 грн, №72 від 29.11.2017 на суму 30 733,03 грн, №81 від 20.12.2017 на суму 143 752,99 грн, №82 від 20.12.2017 на суму 28 332,62 грн, №84 від 20.12.2017 на суму 27 870,25 грн, №89 від 26.12.2017 на суму 6 208,18 грн, №5 від 24.01.2018 на суму 7 313,61 грн, №14 від 14.03.2018 на суму 3 266,03 грн, №27 від 21.05.2018 на суму 6 024,78 грн, №28 від 21.05.2018 на суму 16 252,17 грн, №29 від 21.05.2018 на суму 19 087,76 грн, №32 від 05.06.2018 на суму 8 065,16 грн, №33 від 03.07.2018 на суму 4 411,20 грн, №44 від 31.07.2018 на суму 10 134,39 грн, №49 від 30.08.2018 на суму 10 300,69 грн, №57 від 28.09.2018 на суму 19 557,12 грн, №58 від 28.09.2018 на суму 25 269,65 грн, а також актів звірки взаємних розрахунків за періоди з 01.01.2017 по 10.01.2018, з січня 2016 по листопад 2018 та з 01.01.2016 по 15.11.2019, було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 2 924 045,93 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/18030/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехдім" до Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної ради України" про стягнення 314 483,86 грн, з яких 222 641,49 грн основного боргу, 21 763,72 грн - 3 % річних та 70 078,65 грн - інфляційних втрат позов задоволено повністю; стягнуто з Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної ради України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехдім" 222 641,49 грн основного боргу, 21 763,72 грн 3% річних, 70 078,65 грн 65 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 4 717,26 грн 30 копійок.

07.04.2020, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020, ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін, яке набрало законної сили 17.03.2020, видано наказ.

22.05.2020 на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 у справі № 910/18030/19 відкрито виконавче провадження.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 14 814 грн 81 коп. 3 % річних та 40 898 грн 98 коп. посилаючись на невиконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/18030/19.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до норм частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частин 1 та 4 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/18030/19, враховуючи те, що строк виконання обов`язку з оплати поставленого товару настав, сума боргу відповідача, яка складає 222 641,49 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення вказаної суми боргу, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку із невиконанням рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/18030/19, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 14 814 грн 81 коп. 3 % річних та 40 898 грн 98 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки, а саме в частині здійснення вказаних нарахувань виходячи з суми основної заборгованості, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відтак, судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення сум, виходячи з суми основної заборгованості, та встановлено, що з відповідача на корись позивача підлягають стягненню за період, заявлений позивачем, 28 954 грн 86 коп. інфляційних втрат та 10 488 грн 30 коп. 3 % річних.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають частковому задоволеною за розрахунком суду на суму 10 488 грн 30 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду на суму 28 954 грн 86 коп.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної ради України" витрат на професійну правничу допомогу згідно договору про надання правничої допомоги від 13.09.2021 № 67 в загальному розмірі 6 500 грн 00 коп.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 1 - 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантехдім" (далі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням "ДОКС" (далі - адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правничої допомоги № 67.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 6 500 грн 00 коп. представником позивача долучено до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги від 13.09.2021 № 67, копію рахунку-фактури від 13.09.2021 № 67, копію платіжного доручення від 28.10.2021 № 1147 на суму 6 500 грн 00 коп., копію акта виконаних робіт від 12.10.2021 № 1, копію свідоцтва № 1212 та оригінал ордера серії КВ № 456718 на ім`я адвоката Оженко О.Г.

Згідно із частинами 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену ціну позову та розмір витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг є співрозмірним із предметом позову та ступенем складності справи.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позов у даній справі задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 601 грн 74 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управліеея справами Апарату Верховної ради України" (01021, місто Київ, вулиця Шовковична, будинок 12Б, ідентифікаційний код 21586524) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехдім" (04073, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 166, ідентифікаційний код 40196397) 10 488 (десять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн 30 коп. 3 % річних, 28 954 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн 86 коп. інфляційних втрат, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 601 (чотири тисячі шістсот одна) грн 74 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 607 (одна тисяча шістсот сім) грн 07 коп.

3. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька