ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/4215/21

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Добрелі Н.С.
за участю секретаря судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження

за позовом Фізичної особи-підприємця Глушич Юлії Юріївни
до Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східної філії "Військторгсервіс"
про стягнення 589574,83 грн.
за участю представників сторін:
представника позивача - Примак О.М., на підставі ордеру № 1066434 від 20.10.2021 року;

представника відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Глушко Юлія Юріївна звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Концерну "Військторгсервіс" в особі "Східної філії "Військторгсервіс" про стягнення заборгованості за договором поставки № 01/07 від 14.07.2020 року у розмірі 589574,45 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 22.11.2021 року об 11 год. 00 хв.

Хід розгляду справи викладено в попередніх ухвалах суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.01.2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 24.01.2022 року.

Представник позивача в судовому засіданні 24.01.2022 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 01/07 від 14.07.2020 року в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Представник відповідача в судове засідання 24.01.2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов`язковою, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

14.07.2020 року між Фізичною особою-підприємцем Глушич Юлією Юріївною (позивач) та Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Східна» було укладено договір № 01/07, у відповідності до умов якого позивач зобов`язався на умовах, передбачених цим договором, постачати в асортименті продукти харчування (товар) відповідачу, а відповідач зобов`язується приймати і оплачувати товар. Товар, що поставляється, повинен відповідати описам до продуктів харчування з 1001 по 5021 найменувань продуктів до Каталогу продуктів харчування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 15.11.2019 року № 591.

Відповідно до п. 2.1 договору, поставка товару здійснюється відповідно до замовлення відповідача. Замовлення подається відповідачем не пізніше ніж за 3 календарних дні до передбачуваної дати поставки на електронну адресу позивача.

Відповідно до п. 2.6 договору, приймання товару по найменуванню та за кількістю проводиться на підставі видаткових накладних та/або ТТН, а за якістю згідно з документами, які засвідчують якість та походження Товару (сертифікатом якості виробника, висновком, якісним посвідчення).

Відповідно до п. 3.1 договору, ціни на товар за його асортимент зазначаються у прайс-листі (специфікації), який є невід`ємною частиною договору. При зміні ціні на товар, позивач зобов`язаний повідомити про це відповідача не менше, ніж за 14 календарних днів, шляхом надання нового прайс-листа для погодження позивачем.

Згідно п. 3.2 договору загальна вартість цього договору складається з вартостей товару, зазначених у всіх видаткових накладних та/або ТТН, за якими здійснюється поставка протягом терміну дії цього договору.

Відповідно до п. 3.3 договору, всі розрахунки за цим договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата партії поставленого товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 10 календарних днів з моменту отримання/поставки товару та надання відповідачу належно оформлених оригіналів документів (видаткової накладної, рахунку-фактури, ТТН) згідно замовлення відповідача.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на виконання умов договору поставки, було поставлено відповідачу товар на загальну суму 604608,83 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №№ 12-52 (а.с. 25-46).

Вищезазначені видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печатками.

В свою чергу, як стверджує позивач, відповідач розрахувався за поставлений товар лише частково в сумі 15034,38 грн., які були зараховані позивачем в якості оплати за видатковою накладною від 12.01.2021 року № 12 (сума поставки за вказаною накладною 15523,78 грн.).

Крім того, в матеріалах справи наявний витяг з аудиторського звіту Концерну "Військторгсервіс" від 01.10.2021 року № 234/6/40/15, складений Департаментом внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 589574,45 грн.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не здійснив оплату заборгованості за поставлений товар у розмірі 589574,45 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач у поданому відзиві на позов, проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що у видаткових накладних, наданих позивачем на підтвердження поставки товару, відсутні дані про особу, яка отримувала товар та відсутні докази чи уповноважена зазначена особа на прийняття товару від імені Концерну, а також відсутність ттн, що підтверджували б поставку товару, у зв`язку з чим відповідач вважає вимоги позивача недоведеними належними доказами та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено вище, на підтвердження доказів поставки товару відповідачу, позивачем було надано до суду видаткові накладні, які містять підписи сторін та печатки.

Також на підтвердження наявності заборгованості, позивачем було надано аудиторський звіт від 01.10.2021 року № 234/6/40/15, складений Департаментом внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, за результатами проведеного дослідження філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс", відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 589574,45 грн.

Щодо посилань відповідача на відсутність на видаткових накладних відомостей про особу, яка здійснила прийняття товару, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час, коли оформлювалися відповідні накладні, а саме, березень-квітень 2018 року):

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників. (пункт 2.15).

В постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року по справі № 916/922/19 було зазначено, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

При цьому, у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази того, що печатка відповідача була використана особою, неуповноважною на її використання, зокрема звернення підприємства до правоохоронних органів з відповідною заявою про викрадення чи втрату печатки.

Щодо посилань відповідача на відсутність ТТН, що підтверджували б поставку товару, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, відповідно до п. 2.6 договору, приймання товару по найменуванню та за кількістю проводиться на підставі видаткових накладних та/або ТТН.

Тобто з аналізу положень вищезазначеного пункту договору вбачається, що сторони передбачили прийняття товару або на підставі видаткових накладених або на підставі ТТН.

В даному випадку, прийняття товару здійснювалось на підставі видаткових накладних, як було погоджено сторонами договору.

В той час, як умовами договору не передбачено обов`язкового надання саме ТТН для підтвердження поставки товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, в матеріалах справи наявна копія договору поставки, підписаного уповноваженими сторонами, а також видаткові накладні з підписами сторін та печатками, в той час, як відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності поставки позивачем товару.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 01/07 від 14.07.2020 року в розмірі 589574,45 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15500,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В даному випадку на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката, позивачем було надано наступні документи:

- договір про надання правової допомоги № 50 від 20.09.2021 року;

- акт надання послуг № 150 від 20.10.2021 року на суму 15500,00 грн.;

- додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 50 від 20.09.2021 року;

- додаток № 1 "Узгоджена вартість адвокатських послуг";

- розрахунок витрат на правову допомогу;

- квитанції до прибуткових касових ордерів на загальну суму 15500,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається із наданого позивачем акту наданих послуг № 150 від 20.10.2021 року, адвокатом було надано наступні послуги:

- надання консультацій 500,00 грн.;

- ознайомлення з документацією 3000,00 грн.;

- підготовка адвокатського запиту до Військової частини А 1804 1000,00 грн.;

- підготовка адвокатського запиту до Військової частини А 2777 1000,00 грн.;

- підготовка адвокатського запиту до Військової частини А 2802 1000,00 грн.;

- підготовка адвокатського запиту до Військової частини А 2062 1000,00 грн.;

- підготовка адвокатського запиту до Департаменту внутрішнього аудиту МОУ 1000,00 грн.;

- підготовка позовної заяви до суду 5000,00 грн.;

- підготовка документів для відповідача та направлення документів відповідачу 500,00 грн.;

- підготовка та завантаження документів до суду через електронну систему "Електронний суд" 1500,00 грн.

Також позивачем було надано квитанції до прибуткового ордеру про оплату позивачем на користь адвоката Примак Олени Миколаївни 15500,00 грн., сплачених на підставі договору про надання правової допомоги № 50 від 20.09.2021 року та додаткової угоди до нього.

Водночас суд враховує правову позицію, висловлену Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, згідно якої у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідачем в свою чергу не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на послуги адвоката.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, враховуючи доведеність позивачем понесених витрат на послуги адвоката у розмірі 15500,00 грн., приймаючи до уваги відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на послуги адвоката, а також з урахуванням задоволення позовних вимог, витрати на послуги адвоката, заявлені позивачем, підлягають до стягнення з відповідача у повному обсязі в сумі 15500,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в розмірі 8843,62 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Мологвардійська, 28-А, ) в особі філії "Східна" (адреса філії: 61098, м. Харків, вул. Переможців, 6-А) на користь Фізичної особи-підприємця Глушич Юлії Юріївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 589574,45 грн. основного боргу, 8843,62 грн. судового збору та 15500,00 грн. адвокатських витрат.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач - Фізична особа-підприємець Глушич Юлія Юріївна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Відповідач Концерн "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Мологвардійська, 28-А, ) в особі філії "Східна" (адреса філії: 61098, м. Харків, вул. Переможців, 6-А);

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "25" січня 2022 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/4215/21