ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022м. ДніпроСправа № 904/9159/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нордгаз", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.В.Бізнес Груп", смт. Царичанка Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за договором поставки

Суддя Крижний О.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нордгаз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.В.Бізнес Груп" заборгованість у розмірі 205390,60 грн., з яких:

- 184918,51 грн. - основний борг;

- 13862,18 грн. - пеня;

- 3983,71 грн. - інфляційні нарахування;

- 2626,20 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки паливно-мастильних матеріалів від 09.04.2021 №0904-1/21 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Відповідач частково визнає позов, а саме в частині основного боргу у розмірі 184918,51 грн. Також відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій до 1000,00 грн. з посиланням на збитковість у зв`язку із проблемами на виробництві та непередбачуваними ситуаціями (хвороби водіїв, потрапляння у ДТП, ремонт автомобілів тощо) та відмовити в позовних вимогах щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки відсутній момент з якого порушується зобов`язання, а отже відповідальність за його порушення не настає.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин укладення договору поставки паливно-мастильних матеріалів, строк дії договору, умови поставки товару, строк та порядок поставки товару, строк та порядок оплати за товар, наявність прострочки щодо оплати, періоди прострочення оплати.

Так, судом встановлено, що 09.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нордгаз" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Р.В.Бізнес Груп" (покупець) укладено договір поставки паливно-мастильних матеріалів №0904-1/21.

Згідно умов цього договору продавець зобов`язується продавати і відпускати товар через мережу АГЗП "Востокгаз" по платіжним карткам (далі - картки), що надають право на одержання товару, а покупець зобов`язується оплачувати вартість відпущеного у такий спосіб товару на умовах передбачених даним договором (порядок користування платіжними картками передбачений додатком до даного договору) (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.5 договору реалізація товару покупцю здійснюється з використанням пластикових-карт.

На виконання умов даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупця пластикові картки, а покупець зобов`язується прийняти їх та оплатити їх загальну вартість на умовах, визначених даним договором (п. 2.6 договору).

Згідно з п. 2.7 договору постачання товару покупцю (заправка автотранспортних засобів) здійснюється із застосуванням пластикових карт, що реалізовані покупцю продавцем.

У відповідності до п. 3.1 договору відпуск товару здійснюється за допомогою пластикових карт цілодобово, включаючи вихідні та святкові дні, окрім строку технічної перерви на АГЗП продавця.

Право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент його передачі, підтвердженням чого виступають видаткові документи, або чеки терміналів разом з чеками касових апаратів, що формуються безпосередньо в момент фактичного отримання товарів на АГЗП. Підтвердженням отримання товару покупцем є чек терміналу АГЗП з підписом покупця (п. 3.6 договору).

Пунктом 3.11 договору встановлено, що покупець зобов`язаний протягом 5-ти днів з моменту отримання видаткової накладної на електронну пошту продавця підписати вказану видаткову накладну на поставлений товар та повернути її у підписаному вигляді продавцю. У випадку не отримання продавцем від покупця підписаної покупцем видаткової накладної або за відсутності до неї мотивованих зауважень протягом 5 днів з дати коли така накладна була направлена покупцю електронною поштою - сторони домовились вважати, що зі сторони покупця будь-які претензії відсутні, а видаткова накладна на придбаний покупцем товар вважається підписаною покупцем.

Відповідно до п. 3.12 договору підписані покупцем видаткові накладні направляються на наступну адресу продавця: 49000, м. Дніпро, вул. Космічна, 49г.

Загальна ціна (вартість) цього договору визначається загальною кількістю поставленого продавцем та оплаченого і отриманого покупцем товару протягом всього строку дії договору (п. 4.1 договору).

Ціни на товар встановлені у національній валюті України за 1 літр з урахуванням ПДВ і зазначаються у видаткових накладних. Ціна на товар за цим договором формується в момент його відпуску по смарт-карті покупця й дорівнює роздрібній ціні, що встановлена на цей момент на АГЗП яка відпускає товар (п. 4.2. договору).

Згідно з п. 4.4 договору розрахунки за поставлені (передані у власність) товари здійснюються покупцем в українській валюті - гривні, з урахуванням умов договору.

Пунктом 4.5 договору унормовано, що оплата поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів у розмірі визначеному у рахунку-фактура на розрахунковий рахунок продавця.

Перерахування грошових коштів покупцем повинно бути здійснено протягом 2 банківських днів з моменту отримання покупцем рахунку -фактури. Датою отримання покупцем рахунку-фактури є дата направлення видаткової накладної на електронну пошту покупця або на адресу покупця (п. 4.6 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його укладення і діє по 31 грудня 2022 року, а у випадку продажу товару за талонами - на період дії талонів. Якщо за 20 календарних днів до закінчення стоку дії цього договору, жодна зі сторін у письмовій формі не повідомить іншу сторону про припинення дії цього договору, він вважається пролонгованим на 1 календарний рік на тих же умовах (п.п. 11.1, 11.2 договору).

Сторонами підписано Акт приймання-передачі паливних карток до договору №09.04-1/21 від 09.04.2021 (а.с.30, т.1).

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивач надав видаткові накладні №РН-0003680 від 07.06.2021 на суму 50725,49 грн., №РН-0003709 від 14.06.2021 на суму 31425,18 грн., №РН-0003621 від 31.05.2021 на суму 113897,53 грн., №РН-0003376 від 24.05.2021 на суму 71540,16 грн., №РН-0003246 від 17.05.2021 на суму 70330,15 грн., №РН-0003131 від 10.05.2021 на суму 90607,76 грн., №РН-0002953 від 30.04.2021 на суму 53349,80 грн., №РН-0002792 від 26.04.2021 на суму 61993,58 грн., №РН-0002616 від 19.04.2021 на суму 61672,32 грн., №РН-0002478 від 12.04.2021 на суму 10039,68 грн.

Також позивач виставив на оплату відповідачу рахунки-фактури.

Позивач зазначає, що відповідач лише частково сплатив за поставлений товар.

Позивач звертався до відповідача із претензією №10/06 від 10.06.2021 щодо сплати заборгованості за договором у розмірі 271493,33 грн.

У відповідь на претензію, відповідач направив позивачу лист №16/06 від 16.060.2021 у якому визнає зазначений у претензії борг, зазначає, що заборгованість виникла внаслідок порушення термінів по розрахункам з відповідачем від замовників. Відповідач оплату гарантує, проведення розрахунків планує з 22.06.2021 кожні 5-10 робочих днів по 30000,00 грн. - 60000,00 грн. та просить продовжити безперебійну співпрацю у звичайному режимі.

Позивач звернувся до відповідача із повідомленням №24/06 від 24.06.2021 у якому зазначав, що зобов`язання по гарантійному листу не виконуються, оплати не проводяться, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Відповідач направив позивачу лист №11/08/1 від 12.08.2021, в якому визнає борг у сумі 264918,51 грн., оплату гарантує згідно наведеного графіку та просить продовжити співпрацю у звичному режимі.

Позивач зазначає, що відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем у розмірі 184918,51 грн. , яка виникла згідно рахунків-фактури:

- №СФ-31/0029 від 31.05.2021 на суму 113897,53 грн., з яких не сплачено 102767,84 грн. (даний рахунок направлено на електронну адресу відповідача 02.06.2021 строк оплати 04.06.2021);

- №СФ-7/25 від 07.06.2021 на суму 50725,49 грн., з яких не сплачено 50725,49 грн. (даний рахунок направлено на електронну адресу відповідача 08.06.2021 строк оплати 10.06.2021);

- №СФ-7/29 від 17.06.2021 на суму 31425,18 грн., з яких не сплачено 31425,18 грн. (даний рахунок направлено на електронну адресу відповідача 15.06.2021 строк оплати 17.06.2021).

Вказане і стало причиною звернення до суду.

Відносини, що виникли між сторонами регулюються загальними положеннями про договір поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з умов договору (п.п. 4.5, 4.6 договору) строк оплати продукції є таким, що настав.

Доказів оплати товару у розмірі 184918,51 грн. відповідач не надав, позовні вимоги в цій частині визнав.

Право відповідача визнати позов (всі або частину позовних вимог) передбачено статтею 46 Господарського процесуального кодексу України.

Дії відповідача в частині визнання позову не суперечать законодавству, не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, з огляду на що господарський суд приймає визнання позову відповідачем в частині стягнення основного боргу у розмірі 184918,51 грн.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, надані позивачем докази на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 184918,51 грн. є вірогідними, для стягнення основної суми боргу.

Таким чином, вимога про стягнення основної заборгованості у розмірі 184918,51 грн. підлягає задоволенню.

Також позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 13862,18 грн., 3% річних у розмірі 2626,20 грн., та інфляційні нарахування у розмірі 3983,71 грн.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до 6.5 договору у разі неналежного виконання покупцем грошових зобов`язань за даним договором перед продавцем покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати такого товару покупцем.

Так, позивач заявив до стягнення пеню у розмірі 13862,18 грн. за загальний період з 04.06.2021 по 23.11.2021. При цьому нарахування здійснено по кожному неоплаченому рахунку окремо.

Перевіркою правильності нарахування пені судом встановлено допущення позивачем помилки в частині початку нарахування, оскільки як встановлено договором оплата має бути здійснена протягом 2 банківських днів з моменту отримання покупцем рахунку фактури, якою є дата направлення видаткової накладної на електронну пошту покупця або на адресу покупця.

Таким чином, останнім днем оплати є другий банківський день, відповідно прострочка виникає з наступного дня.

Проте, позивач нараховує пеню починаючи з другого банківського дня.

З урахуванням викладеного, розмір пені у правильні періоди становить 13786,17 грн.

У відзиві на позов позивач просить зменшити розмір пені до 1 000,00 грн. Відповідач зазначає, що з початку 2021 року господарська діяльність є збитковою, у зв`язку з проблемами виробництва та непередбачуваними ситуаціями. В серпні 2020 року звільнилося два водії та відповідно два автомобілі почали простоювати. Також два автомобілі знаходяться на ремонті. Крім того, у січні 2021 року згорів вантажний причіп. Відповідач просить врахувати складну ситуації та те, що здійснюються часткові оплати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 звернула увагу на наступне.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд, беручи до уваги визнання відповідачем суми основного боргу та здійснення часткових оплат до звернення з позовом до суду, що свідчить про намір останнього виконувати зобов`язання щодо погашення боргу, а також зазначені відповідачем обставини несвоєчасного виконання зобов`язань вважає за можливе зменшити розмір пені до 10 000,00 грн.

При цьому суд акцентує увагу на неможливості подальшого зменшення розміру пені, оскільки відповідачем не додано жодного доказу фінансового стану за останній рік, а додані до відзиву докази свідчать про господарську діяльність товариства. Також суд враховує, що прострочення виконання зобов`язання триває понад півроку. Таким чином, у випадку більшого зменшення пені вже буде нівелюватися принцип свободи договору, що є недопустимим. Відповідач добровільно погодився на такі умови договору.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3% річних розмірі 2626,20 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 3983,71 грн. за період з 04.06.2021 по 23.11.2021. При цьому нарахування здійснено по кожному неоплаченому рахунку окремо.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

З огляду на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у пункті 25 мотивувальної частини цієї постанови, про те, що якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова нараховується в залежності від математичного округлення часу прострочення у неповному місяці, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та від 17.10.2018 у справі №916/1883/16, про те, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до боржника (відповідача) відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат, судом виявлено, що позивачем не враховано даної правової позиції, та за рахунком-фактури №СФ-7/29 від 14.06.2021 строк оплати прострочка виникла з 18.06.2021, а нарахування інфляційних втрат здійснено за у тому числі і за червень 2021 року, тобто за 13 днів. За даним рахунком нарахування інфляційних втрат можливе за період з липня по жовтень 2021 року.

Відтак, вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 3954,04 грн.

Перевіркою нарахування 3% річних судом встановлено допущення позивачем аналогічної помилки, що і при нарахуванні пені, а саме щодо визначення початку періоду нарахування. Крім того, позивач нараховує 3% річних на суму боргу уже з нарахованою інфляцією, проте ст.625 Цивільного кодексу України передбачає можливість одночасного нарахування 3% річних та індексу інфляції на прострочену суму, а не нарахування 3% річних на індекс інфляції, тому вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 2555,60 грн.

Заперечення відповідача в частині того, що обов`язок оплати відповідача ще не виник, так як на його адресу не надходили рахунки не приймаються судом.

Так, у п. 4.6 договору передбачено, що перерахування грошових коштів покупцем повинно бути здійснено протягом 2 банківських днів з моменту отримання покупцем рахунку -фактури. Датою отримання покупцем рахунку-фактури є дата направлення видаткової накладної на електронну пошту покупця або на адресу покупця.

В матеріалах справи містяться роздруківки електронних листів, з яких вбачається направлення позивачем рахунків на електронну скриньку відповідача.

Підписуючи договір поставки, відповідач погодився на такі умови. Електронна адреса на яку позивач має надсилати рахунки є погодженою і міститься у договорі.

Відповідно до ч.3 ст.96 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.3 ст.96 Господарського процесуального кодексу України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідач не скористався правом подання клопотання про витребування оригіналів доказів, а суд не вважає необхідним витребування доказів за власною ініціативою.

Отже надані позивачем електронні докази в паперових копіях є допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена зокрема у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2020 у справі № 904/4271/20.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист відповідача №16/06 від 16.06.2021 у якому останній визнає наявність заборгованості перед позивачем та гарантує оплату. Отже, відповідач підтверджує, що строк оплати настав. Якщо відповідач заперечує отримання рахунків у спосіб та дати, зазначені позивачем, відповідач повинен зазначити та довести інші дати отримання рахунків. Цього не зроблено.

Також відповідач у відзиві на позов не заперечує проти нарахування пені, а лише просить зменшити її розмір, чим додатково підтверджує, що строк оплати настав та про наявність прострочки, оскільки пеня нараховується лише на прострочене зобов`язання.

Відтак, заперечення відповідача в цій частині є безпідставними.

За викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 201428,15 грн., з яких 184918,51 грн. основний борг, 10000,00 грн. пеня, 2555,60 грн. 3% річних, 3954,04 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3078,22 грн. При цьому суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нордгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.В.Бізнес Груп" про стягнення заборгованості за договором поставки - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.В.Бізнес Груп" (5100, Дніпропетровська область, смт. Царичанка, вул. Театральна, буд. 3, ідентифікаційний код 41028106) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нордгаз" (03055, м. Київ, провулок Тбіліський, буд. 4/10, офіс 308Б) основний борг у розмірі 184918,51 грн. (сто вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімнадцять грн. 51 коп.), пеню у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.), 3% річних у розмірі 2555,60 грн. (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять грн. 60 коп.), інфляційні нарахування у розмірі 3954,04 грн. (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири грн. 04 коп.), судовий збір у розмірі 3078,22 грн. (три тисячі сімдесят вісім грн. 22 коп.)

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.01.2022

Суддя О.М. Крижний