ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" січня 2022 р. Справа № 924/1085/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі судового засідання Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Югсталь", м. Запоріжжя

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ

в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин

про стягнення грошей

за участю представників сторін:

від позивача - Гнізділова К.О.

від відповідача - не з`явився

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість за неналежне виконання договору від 23.06.21 № 17718/53-124-01-21-14874 у розмірі 730 523, 08 грн., з яких: 718 825, 01 грн. основний борг, 3 072, 17 грн. 3% річних, 8 625, 90 грн. інфляційні.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що поставивши відповідачу обумовлений договором товар, позивач виконав свої договірні зобов`язання належним чином. Відповідач же, не провів оплати поставленого товару в обумовлені договором строки, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Нарахування 3% річних та інфляційних здійснено з посиланням на ст. 625 ЦК України.

У відповіді на відзив позивач додатково зазначає про необґрунтованість доводів відповідача, оскільки поданий відзив на позов не підтверджений жодними доказами. Вказано, що чинне законодавство України не встановлює такої підстави для припинення виконання зобов`язань як наявність непогашеної заборгованості третіх осіб перед боржником. Отже, відповідні доводи відповідача також необґрунтовані. Крім того, наявність форс-мажорних обставин, на які посилається відповідач також жодними матеріалами не підтверджується. Доводи відповідача щодо неправомірності нарахування річних та інфляційних на суму ПДВ безпідставні, оскільки для застосування статті 625 ЦКУ достатнім є наявність основної заборгованості, а доводів щодо того, чому нарахована сума ПДВ на поставлений товар не є грошовим зобов`язанням, відповідач не вказав. Також, нарахування та сплата ПДВ виходить за межі договірних зобов`язань та є податковими відносинами. Таким чином, дане питання не є предметом розгляду в даній справі. Крім того, позивач зазначає про відсутність підстав для зменшення розміру нарахованих 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач свого представника до суду не направив. У наявному у справі відзиві на позов міститься клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач у відзиві позов не визнає, зазначає таке. Відповідач не мав можливості виконати умови договору (вчасно оплатити поставлений товар) у зв`язку з вкрай важким фінансовим становищем, що виникло у зв`язку зі змінами, що склалися на енергетичному ринку - запровадження нової моделі функціонування ринку електроенергії. До встановлення нової моделі ринку, функції покупця і продавця електроенергії на Україні виконувало ДП „Енергоринок". Однак, на момент впровадження нової моделі ринку заборгованість ДП „Енергоринок" перед ДП „НАЕК „Енергоатом" становила майже 12 млрд. грн. При цьому, механізм погашення заборгованості ДП „Енергоринок" перед ДП „НАЕК „Енергоатом" на законодавчому рівні не врегульований. Тому, відповідач вимушений був звернутись до суду з позовом до ДП „Енергоринок" про стягнення заборгованості в розмірі 19 001 360 408, 70 грн. Розгляд справи триває і досі.

Станом на день подання відзиву, за підсумками січня 2020 року - вересня 2021 року, за відпущену в умовах функціонування нового ринку електроенергію відповідач не отримав біля 11 млрд. грн. Вказане призвело до формування кризового стану електричної галузі, який з часом лише загострився. Станом на 01.10.21 прострочена заборгованість третіх осіб перед відповідачем склала більше 21 млрд. грн.

Таким чином, опинившись у вищевказаних умовах, відповідач зазнав значного фінансового навантаження, і тих грошових коштів, що надходили від продажу електроенергії було не достатньо для виконання договірних зобов`язань. Крім того, значна частина грошей спрямовувалась для оплати невідкладних, першочергових платежів у бюджет, для забезпечення безпеки роботи АЕС, а також для проведення позапланових закупівель з метою забезпечення карантинних заходів.

Отже, відповідач не мав можливості здійснювати оплату поставленого позивачем товару у встановлені договором терміни в силу обставин, які можна вважати як надзвичайні і невідворотні.

Також, відповідач вважає безпідставним (таким, що суперечить суті цих нарахувань) нарахування позивачем 3% річних та інфляційних на суму ПДВ, що включена до вартості товару. Так, чинним законодавством України не передбачено ані обов`язку, ані права платника ПДВ здійснювати коригування вказаного податку. Незалежно від того, прострочене чи не прострочене виконання зобов`язання щодо оплати товару, що включає в себе ПДВ, податкове зобов`язання постачальника за такою операцією залишається незмінним. При цьому, сума ПДВ, що входить до вартості товару, фактично продавцю не належить, а підлягає перерахуванню до бюджету. Отже, відсутні будь-які підстави для твердження про те, що кредитор несе будь-які матеріальні втрати, в тому числі і від інфляційних процесів, які підлягають компенсації в результаті несвоєчасної сплати йому покупцем суми ПДВ, нарахованої у складі вартості товару. Відповідно, відсутні втрати не підлягають компенсації.

Відповідач зазначає, що нарахування інфляційних та 3% річних здійснено позивачем неправильно. Інфляційні втрати позивач нарахував без врахування висновків Верховного суду, викладених у постановах від 22.09.20 у справі № 918/631/19 та від 26.06.20 у справі № 905/21/19.

Матеріалами справи встановлено.

23.06.21 між ДП „НАЕК „Енергоатом" в особі ВП „Хмельницька АЕС" (покупець/відповідач) та ТОВ „Югсталь" (позивач/постачальник) укладено договір поставки № 17718/53-124-01-21-14874 за яким постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, кількістю, виробником, кодом УКТ ЗЕД, ціною, які зазначаються в специфікації № 1 та є невід`ємною частиною договору. Предметом поставки по даному договору є товар - 44330000-2: будівельні прути, стрижні, дроти та профілі.

Ціна товару за п. 4.1. договору з ПДВ становить 735 097, 08 грн. Ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією № 1 (п. 4.2.). Оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості (п. 5.1.). Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної (п. 6.4.).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності) і діє до повного виконання зобов`язань сторонами - п. 11.1.

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Додатком № 1 до договору є специфікація № 1, де сторони погодили (підписали та скріпили печатками): найменування товару, його код, виробника, кількість та ціну. Додаток № 2 - технічна специфікація.

Згідно видаткової накладної від 07.07.21 № 707/003 постачальник - ТОВ „Югсталь" поставив покупцю - ДП „НАЕК „Енергоатом" ВП „Хмельницька АЕС" за договором № 17718/53-124-01-21-14874 товар на суму 718 825, 01 грн. Накладна підписана обома сторонами та скріплена їх печатками (у графі „від постачальника" засвідчена позивачем, у графі „отримав" - відповідачем).

Крім того, поставка товару за вищевказаною накладною (вказана у графі „супровідні документи") підтверджується також товарно-транспортною накладною від 07.07.21 № 707/003, де вантажовідправник - ТОВ „Югсталь", вантажоодержувач - ДП „НАЕК „Енергоатом" ВП „ХАЕС".

Також до справи подано: рахунок на оплату № 607/002 від 06.07.21. на суму 718 825, 01 грн., де постачальник - ТОВ „Югсталь", покупець - ДП „НАЕК „Енергоатом" ВП „Хмельницька АЕС", договір - № 17718/53-124-01-21-14874; акт № 51 від 11.11.21 звірки розрахунків між сторонами по договору № 17718/53-124-01-21-14874, що підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі письмові заяви по суті спору та додані докази, давши їм оцінку в сукупності, при аналізі норм діючого законодавства, яке регулює спірні відносини, суд врахував таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір поставки, визначивши умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 718 825, 01 грн., що підтверджується видатковою накладною № 707/003 від 07.07.21. При цьому, прийняття товару відповідачем за вищевказаною видатковою накладною підтверджується підписом та печаткою працівника складського господарства відповідача на вказаній накладній, яка відповідає всім законодавчим ознакам (Закон „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні") первинного бухгалтерського документа, який підтверджує проведення господарської операції.

Крім того, вищевказана поставка підтверджується товарно-транспортною накладною від 07.07.21 № 707/003, де: вантажовідправник - ТОВ „Югсталь", вантажоодержувач - ДП „НАЕК „Енергоатом" ВП „ХАЕС", супровідні документи - видаткова накладна № 707/003 від 07.07.21.

Обов`язок оплати поставленого товару, відповідно до договору, виникає у відповідача протягом 60 календарних днів з дати поставки товару (п. 5.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи поставка позивачем товару відповідачу здійснена 07.07.21 (дати видаткової накладної та товарно-транспортної накладної). Тому, кінцевий договірний термін оплати товару відповідачем закінчився 05.09.21. Проте, як вбачається з матеріалів справи оплата у вказаний вище строк, та станом на час розгляду справи не проведена. Докази оплати у справі відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати товару пропущено (докази оплати відсутні), у відповідача виникла заборгованість, розмір якої підтверджується документально та становить 718 825, 01 грн. (згідно накладної).

За таких обставин, позов, в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

При цьому, не враховуються доводи відповідача щодо наявності надзвичайних та невідворотних обставин, враховуючи таке. Обґрунтовуючи наявність вищевказаних обставин, відповідач зазначає, що невиконання договірних зобов`язань зумовлено вкрай важким фінансовим становищем відповідача, спричиненим законодавчим переходом до нових правил господарювання в умовах зміненого ринку електроенергії. Відповідач, внаслідок вищевказаних обставин недоотримав фінансування від своїх контрагентів, що в свою чергу стало причиною невиконання зобов`язання, що є предметом спору.

За ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 218 ГКУ у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналізуючи вищевказані законодавчі норми, невиконання своїх зобов`язань контрагентами відповідача та відсутність коштів в останнього (що покладено в основу відповідних обґрунтувань) не можуть вважатись надзвичайними і невідворотними обставинами, в силу прямого законодавчого виключення їх з числа останніх.

Крім того, слід зазначити, що порядок застосування обставини форс-мажору прямо передбачено договором сторін. Так, розділом 7 договору № 17718/53-124-01-21-14874 від 23.06.21 передбачено, що: сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 ЗУ „Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін; Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства України; сторона, що зазнала форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення форс-мажорних обставин сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5 денний строк повідомляє другу сторону.

Таким чином, наявність обставин, які унеможливлюють виконання договору та звільняють відповідача від відповідальності щодо такого виконання мають бути документально підтвердженими. При цьому, це мають бути спеціально передбачені докази - документ, виданий ТППУ або регіональною ТПП чи іншим повноважним органом. Отже, за відсутності в матеріалах справи вищевказаних доказів, а також доказів письмового повідомлення відповідача про настання вищезгаданих обставин, посилання на такі обставини є необґрунтованими.

Отже, враховуючи встановлений судом факт виникнення заборгованості у відповідача щодо оплати поставленого товару, обґрунтованими є і нарахування річних та інфляційних. Так, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір таких нарахувань підтверджується розрахунком.

Належить зазначити також про неприйняття судом доводів відповідача щодо неврахування позивачем при нарахуванні 3% річних і інфляційних висновків Верховного Суду, викладених у справах № 918/631/19 та 905/21/19, оскільки такі висновки стосувалися нарахування річних та інфляційних при здійсненні авансового платежу та нарахування інфляційних при часткових погашеннях заборгованості, чого в даних спірних відносинах не відбувалось.

Не приймаються до уваги також доводи відповідача щодо необґрунтованості нарахування річних та інфляційних на суму ПДВ, оскільки підстави застосування ст. 625 ЦК України виникають саме за наявності факту прострочення виконання грошового зобов`язання (яке, як встановлено судом - має місце), незалежно від виду платежу. При цьому, простроченням з точки зору ст. 625 ЦК України є нездійснення в передбачений договором строк оплати будь-якого грошового платежу, в тому числі вартості товару за договором, зі всіма її (вартості) складовими, в тому числі ПДВ. З точки зору законодавчого поняття заборгованості (до якої можливе застосування ст. 625 ЦК України) вид складових простроченого платежу немає значення.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Судовий збір, в силу ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом" (ідентифікаційний код 24584662, ІПН 53, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) в особі відокремленого підрозділу „Хмельницька атомна електрична станція" (код 21313677, 30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20, р/р НОМЕР_1 а АТ „Укрексімбанк") на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Югсталь" (69005, м. Запоріжжя, вул. Гребельна, 5, код 37941143, ІПН 80, р/р НОМЕР_2 в АБ „Південний", р/р НОМЕР_3 в АТ „ОТП Банк") 718 825, 01 грн. (сімсот вісімнадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять грн. 01 коп.) основного боргу, 3 072, 17 грн. (три тисячі сімдесят дві грн. 17 коп.) 3% річних, 8 625, 90 грн. (вісім тисяч шістсот двадцять п`ять грн. 90 коп.) інфляційних та 10 957, 85 грн. (десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім грн. 85 коп.) судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 26.01.22р.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук/направлено 4 прим:

1 - до справи

2 - ТОВ "Югсталь" ()

3 - ДП "НАЕК "Енергоатом" ()

4 - ВП "Хмельницька АЕС" ()