ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. Справа№ 910/9039/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Демидової А.М.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021

у справі № 910/9039/21 ( суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція»

до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейгард»;

Благодійна організацію «Всеукраїнська благодійна фундація»;

Комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація»

про стягнення 84 435,55 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (далі - Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (далі - Підприємство) про стягнення 84 435,55 грн., з яких: 65 735,38 грн. - заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення; 13 670,09 грн. - інфляційної складової боргу; 5 030,08 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням умов типового договору приєднання про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, опублікованого 23.07.2014 у газеті «Хрещатик» №103(4503), в частині оплати наданих у період з жовтня 2016 по березень 2021 року послуг з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води за частину приміщення будинку 22 по бул. Верховної ради в м.Києві, площею 125,8 кв.м.

Обов`язок оплати послуг обґрунтовується з посиланням на правову позицію ВСУ від 30.10.2013 справа № 6-59цс13.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейгард», Благодійна організацію «Всеукраїнська благодійна фундація» та Комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація», про стягнення 84 435,55 грн задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»: 32 141 грн. 02 коп. заборгованості; 1 281 грн. 88 коп. 3 % річних; 2 919 грн. 89 коп. втрат від інфляції та 977 грн. 05 коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, вимоги щодо стягнення заборгованості, яка виникла до 03.06.2018 (33 594,36 грн.) не підлягають задоволенню, оскільки пропущено строк позовної давності. Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 32 141,02 грн. Також, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних і втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню, а саме 1 281,88 грн 3 % річних і 2 919,89 грн втрат від інфляції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21 повністю та ухвалити нове рішення по справі № 910/9039/21, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що апелянт вважає рішення першої інстанції необґрунтованим через неправильне дослідження і оцінку доказів, які мають значення для справи та ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі зводяться до того, що:

- у своєму відзиві, відповідач оцінюючі доказову базу позивача стосовно приналежності і існування 125 кв.м. вказав на повну бездоказовість тверджень позивача;

- відповідач наголошує на тому, що в доказах представлених позивачем (довідки про стан приміщень по вул. Верховної ради, 22, м. Київ) або значиться загальна опалювальна площа 526,86 кв.м. - нежитлових приміщень, або значиться приналежність площі 125,8 кв.м. за КП Фармація Аптека 113 або Київжитлоспецексплуатація. Доказів, що це вільне приміщення (S-125,8 кв.м.), яке знаходиться на балансі відповідача, позивач не надав;

- позивачем не надано доказів, що в відповідача є з власниками приміщення (S-125,8 кв.м.) договір по якому відповідач зобов`язується укладати договір на оплату послуг з теплопостачання від їх імені;

- відповідач має право реалізовувати тільки розпорядження, в частині стягнення оплати за оренду і контроля за використання комунального майна за призначенням;

- розрахунок позивача суми боргу про стягнення заборгованості за отримані послуги, не містить необхідні вихідні дані для належного розрахунку, щодо площі приміщення, періоду нарахувань, пропорційного розподілу послуги з централізованого опалення, математичної формули розрахунку;

- розрахунок позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, базується на попередньому розрахунку, при цьому арифметичний механізм даного розрахунку позивачем не розкритий.

Крім того, скаржником заявлено клопотання про залучення в якості доказу до матеріалів справи № 910/9039/21 копію рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/3582/21.

Обґрунтовуючи клопотання, апелянт звертає увагу на те, що при розгляді в суді першої інстанції, відповідач не міг передбачити результат розгляду справи № 910/9039/21, а обставини розгляду справи № 910/3582/21 дають відповідачу право сподіватись, що при судовому провадженні між тіж самими сторонами з одного і того ж предмету, але за різними адресами, відповідач має право на об`єктивний і неупереджений розгляд і керуючись п.5 ч.1 ст.267 ГПК України, просить залучити у якості доказу до матеріалів справи копію рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/3582/21.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2021 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» у справі № 910/9039/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Гаврилюк О.М., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21 та поновлено Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21. Витребувано матеріали справи № 910/9039/21 у Господарського суду міста Києва. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21. Призначено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

В зв`язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. у відпустці повна постанова складена на підписана 13.01.2022.

Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» подало до суду відзив на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21. Позивач заперечує проти апеляційної скарги, просить відмовити у задоволенні поданої апеляційної скарги в повному обсязі, рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21 залишити без змін.

Доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу зводяться до того, що:

- заборгованість виникла саме внаслідок несплати коштів за отримані послуги з централізованого опалення частини нежитлового приміщення загальною площею 125,80 кв.м. у будинку № 22 по бул. Верховної Ради в м.Києві, яке закріплено за відповідачем на праві господарського відання та яким він володіє, користується і розпоряджається;

- переважну частину опалювальної площі нежитлового приміщення за даної адресою займають орендарі, позивач звернувся з позовом до суду саме до відповідача про стягнення коштів за централізоване опалення площі у розмірі 125,80 кв.м. оскільки за опалення саме цієї частини від загальної площі нежитлового приміщення позивач кошти від відповідача чи інших орендарів чи власників приміщення не отримує;

- Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» є балансоутримувачем будинку 22, по бул. Верховної Ради, в м.Києві, який отриманий ним на підставі п.п. 10-12 рішення Київради від 09 жовтня 2014 року № 270/270;

- відповідачем не надано суду, будь-яких інших документів чи доказів, які підтверджують фактичне передання нежитлового приміщення у розмірі 125,80 кв.м. по бул. Верховної Ради, 22, в м.Києві, в користуванням іншим суб`єктам господарювання, а також будь-яких документів, які підтверджують той факт, що вказані особи, оплачували отримані від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач контролював належне виконання орендарями умов укладеного Договору оренди;

- оскільки нежитлове приміщення площею 125,80 кв.м. по бул. Верховної Ради, 22, в м.Києві на праві господарського відання закріплено саме за відповідачем, то відповідно останній повинен утримувати дане майно, контролювати належне виконання орендарями умов укладеного з ним договору оренди приміщення та відповідно нести усі витрати за належне утримання цього майна.

Комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація» подало до суду відзив на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21. Комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація» просить суд залишити судове рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Доводи у відзиві на апеляційну скаргу зводяться до того, що:

- у господарському віданні та на балансі Комунального підприємства «Київжитлоексплуатація» протягом спірного періоду не перебували нежитлові приміщення загальною площею 125,80 кв.м. на бул. Верховної Ради, 22, в м. Києві. Комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація» також не користувалося протягом спірного періоду приміщеннями загальною площею 125,80 кв.м. на бул. Верховної Ради, 22, в м. Києві на будь-яких інших правових підставах;

- позивач не звертався до Комунального підприємства «Київжитлоексплуатація» з пропозицією про укладення договору про надання послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води у нежитлових приміщеннях на бул. Верховної Ради, 22, в м. Києві та не надавав на підпис відповідний договір, який відповідає Типовому договору;

- Комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація» не є особою відповідальною за виконання зобов`язань з оплати наданих позивачем в період з жовтня 2016 року по березень 2021 року послуг централізованого опалення у нежитловому приміщенні загальною площею 125,80 кв.м. на бул. Верховної Ради, 22, в м. Києві;

- пояснення щодо позову Комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація» надіслано відповідачу 29.07.2021 за його місцезнаходження цінним листом з описом 199 та згідно даних оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» вручено 02.08.2021, відтак, твердження відповідача, що він не отримав пояснення щодо позову КП «Київжитлоексплуатація» не підтверджується фактичними обставинами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.06.2012 № 198 (переоформлене рішенням від 21.06.2016 № 1159) Товариству надано ліцензію на постачання теплової енергії.

Як встановлено матеріалами справи, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі вказаної ліцензії Товариство з 01.07.2014 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку № 22 на бульварі Верховної Ради у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі пунктів 10-12 рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 підприємство є балансоутримувачем будинку № 22 на бульварі Верховної Ради в м. Києві, який отриманий ним. Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Згідно з підпунктами 2.2.1 та 2.2.2 пункту 2.2 статуту Підприємства, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2015 № 4, предметом діяльності відповідача є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку; надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку.

Відповідно до довідки (дані щодо будинків комунальної власності ЖЕД 401-406 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», опалення і гаряче водопостачання яких здійснюється Товариством), виданої відповідачем, у будинку № 22 на бульварі Верховної Ради (номер особового рахунку: 420144) загальна площа нежитлових приміщень - 526,68 м.кв.

Товариство зазначило, що площа нежитлового приміщення у будинку № 22 на бульварі Верховної Ради у м. Києві, якою користується відповідач, становить 125,80 м.кв.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у газеті Хрещатик від 23.07.2014 №103(4503) розміщено повідомлення про те, що з 01.07.2014 Товариство є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та буде укладати договори з кожним споживачем зазначених комунальних послуг на території Дарницького та Дніпровського районів міста Києва.

Водночас, сторонами не було укладено договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство у позовній заяві посилалося на те, що у період з жовтня 2016 року по березень 2021 року включно позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання нежитлових приміщень на бульварі Верховної Ради будинок № 22 у місті Києві на загальну суму 65 735,38 грн. Проте, незважаючи на відсутність зі сторони Підприємства претензій щодо якості отриманих послуг та повідомлень про відмову від їх отримання, вартість вказаних послуг відповідач не сплатив.

Проте, відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначав, що частиною приміщення будинку 22 по бул. Верховної ради, площею 125,8 кв.м. користувались: ТОВ «Рейгард» на підставі договору від 11.04.2016 №197/1; БО «Всеукраїнська благодійна фундація» на підставі договору від 15.08.2019 №276/1; КП «Київжитлоексплуатація».

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

За умовами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте, надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

З огляду на зазначене, місцевим господарським судом застосовувались положення законодавства, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що споживачем житлово-комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Як визначено в ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (як чинною редакцією, так і редакцією, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Крім того, вище зазначеним законом передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Сторонами не заперечується той факт, що відповідний договір укладено не було.

Позивачем було вчинено дії та здійснено заходи, направлені на укладання з відповідачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: м. Київ, у будинку № 22 на бульварі Верховної Ради, що підтверджується розміщеним Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" у газеті Хрещатик від 23.07.2014 №103(4503) повідомленням про те, що з 01.07.2014 Товариство є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та буде укладати договори з кожним споживачем зазначених комунальних послуг на території Дарницького та Дніпровського районів міста Києва.

Разом із тим, оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, та право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що у разі відмови від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність договору такі заперечення не повинні братися до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем у період з жовтня 2016 року по березень 2021 року включно було надано відповідачу за адресою: м. Київ, бульвар Верховної Ради, 22, послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується актом постановки на комерційний облік приладів теплової енергії споживача (а.с. 76 том І справи).

Крім того, на підтвердження факту отримання відповідачем послуг, позивачем додано до матеріалів справи відповідні наряди на підключення та відключення (а.с. 77-82 том І справи).

Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.04.2020 у справі № 910/7968/19, від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.

Вищезгадане спростовує заперечення відповідача (апелянта) про те, що Керуюча компанія не є споживачем послуг у нежитловому приміщенні по вулиці м. Київ, бульвар Верховної Ради, 22 та не укладення між відповідачем та ТОВ "Євро-реконструкція" договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 9 зазначеного закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Положеннями частини 2 статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду, згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 10 зазначеного закону у чинній редакції, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила), чинними протягом усього спірного у даній справі періоду.

Згідно з пунктом 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до пункту 12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Оскільки факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що позовні вимоги про стягнення з Підприємства на користь позивача вказаної суми основного боргу є обґрунтованими.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у загальній сумі 5 030,08 грн. та втрат від інфляції - 13 670,09 грн., нарахованих на відповідні суми заборгованості за кожен місяць надання спірних послуг окремо за період з дати виникнення боргу до 24.05.2021.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, відповідачем було подано клопотання про застосування строку позовної давності.

Згідно з пунктом 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як зазначалось вище, судом першої інстанції встановлено, що вимоги ТОВ "Євро-Реконструкція" про стягнення з КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва " є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, інфляційні втрати та три проценти річних за загальний період з жовтня 2016 до березня 2021 включно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позовна заява подана до Господарського суду міста Києва 03.06.2021, вимоги щодо стягнення заборгованості, яка виникла до 03.06.2018 (33 594,36 грн.) не підлягають задоволенню.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності, в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань, згідно зі статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що задоволенню, з урахуванням пропуску строку позовної давності, підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача 32 141,02 грн основного боргу, 1 281,88 грн 3 % річних і 2 919,89 грн інфляційних витрат.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім наведених у мотивувальній частині постанови взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» частково.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків Господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21 на час апеляційного провадження. У зв`язку з закінченням апеляційного провадження колегія суддів вважає за необхідне поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21 залишити без змін.

2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва».

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі № 910/9039/21.

4. Матеріали справи № 910/9039/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

А.М. Демидова