УХВАЛА

20 січня 2022 року

м. Київ

cправа № 5010/1133/2012-Б-26/30

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Картере В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус" арбітражного керуючого Куца Ігоря Ярославовича

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 (колегія суддів у складі: Желік М.Б. - головуючий, Кордюк Г.Т., Галушко Н.А.)

у справі № 5010/1133/2012-Б-26/30

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус" арбітражний керуючий Куц Ігор Ярославович 04.01.2022 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2021, якою скасовано ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2021 про покладення на засновника та колишнього керівника боржника ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус". Разом із касаційною скаргою арбітражний керуючий Куц Ігор Ярославович подав до Верховного Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 10.01.2022 подано до Верховного Суду заперечення на касаційну скаргу, в якому він просив Суд відмовити у відкритті касаційного провадження, зазначаючи, що касаційна скарга подана на рішення, що не підлягає оскарженню у касаційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Здійснивши перевірку касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 290 ГПК України, що є підставою для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). Зокрема, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При цьому заявник касаційної скарги повинен враховувати, що за змістом п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України скасування судових рішень через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати про неправильне застосування конкретних норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування, яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус" арбітражний керуючий Куц Ігор Ярославович, звертаючись з касаційною скаргою зазначає, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 17.06.2020 у справі №923/590/18, від 01.06.2021 у справі № 911/2243/18, від 09.02.2021 у справі № 908/1152/18, від 30.06.2021 у справі № 927/889/18.

Разом з тим, арбітражний керуючий Куц Ігор Ярославович не дотримався вимог п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України, оскільки скаржником не зазначено норму права (абзац, пункт, частину статті, статтю), яку було застосовано судом апеляційної інстанцій без врахування висновків Верховного Суду при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 290 ГПК України визначено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з п.п. 10 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до господарського суду заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство становить 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У справі № 5010/1133/2012-Б-26/30 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус" розглядався спір за заявою ліквідатора боржника про покладення субсидіарної відповідальності на засновника та керівника боржника, поданою до суду 13 липня 2020 року.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року встановлено у розмірі 2102,00 грн.

Отже, за подання касаційної скарги скаржник має сплатити судовий збір в розмірі 8408,00 грн (2 102 * 2 * 200%).

Однак до касаційної скарги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус" арбітражного керуючого Куца Ігоря Ярославовича не додано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

З огляду на викладене касаційна скарга ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус" арбітражного керуючого Куца Ігоря Ярославовича підлягає залишенню без руху на підставі ч. 2 ст. 292 ГПК України із наданням скаржнику строку для усунення недоліків касаційної скарги шляхом зазначення норми права (абзац, пункт, частина статті, стаття), яку було неправильно застосовано судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення та надання Суду належних доказів сплати судового збору у розмірі 8408,00 грн.

Суд звертає увагу скаржника на те, що заяву про усунення недоліків касаційної скарги слід подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії заяви про усунення недоліків касаційної скарги іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 4 ст. 174 та ч. 2 ст. 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус" арбітражного керуючого Куца Ігоря Ярославовича про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не розглядається, оскільки касаційна скарга залишена без руху.

Керуючись статями 174, 234, 235, 287, 288, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.Касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус" арбітражного керуючого Куца Ігоря Ярославовича на постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 у справі № 5010/1133/2012-Б-26/30 залишити без руху.

2. Надати строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Картере