УХВАЛА

19 січня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/5255/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця") в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" (далі - Філія)

на рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2021 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпромтрейд"

до АТ "Українська залізниця"

про стягнення 231 342,24 грн.,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) АТ "Українська залізниця" в особі Філії звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 у справі № 910/5255/21 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши матеріали касаційної скарги та додані до неї документи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Предметом позову у даній справі є стягнення 231 342,24 грн., а, отже, ціна позову у справі № 910/5255/21 не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі заявник зазначає про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, передбачених підпунктами "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені підпунктами "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, скаржник вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, зазначаючи про існування протилежних за змістом судових рішень по даній категорії справ, зокрема, у справах № 910/375/21, № 910/12955/21, № 911/3540/20, № 921/574/20 (921/234/21) та необхідність постановлення висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Також дана справа, на думку скаржника, становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, оскільки підприємства по всій території України через невиконання контрагентами обов`язку щодо своєчасної реєстрації податкових накладних потерпають від позбавлення права на податковий кредит (вирахування сплаченого постачальнику ПДВ) і тим самим позбавляються відповідного податкового активу, примушуються до надмірної сплати ПДВ до бюджету (через відсутність зменшення на суму ПДВ сплаченого постачальниками) чи не мають можливості для отримання такої суми ПДВ. При цьому підприємства-покупці практично позбавлені механізму ефективного захисту від цього за законом, адже це не їх накладні заблокували, і тому покупці не можуть вживати напряму якихось заходів захисту інтересів згідно податкового законодавства. Покупці стають заручниками як податкових органів, так і значною мірою постачальників (наскільки буде добросовісною поведінка постачальників).

АТ "Українська залізниця" є одним з найбільших підприємств в Україні, щорічно через систему "ProZorro" укладаються десятки тисяч договорів на сотні мільйони гривень.

Внаслідок зупинення реєстрації податкових накладних контрагентів АТ "Українська залізниця" не має можливості скористатися правом на податковий кредит, що призводить до вимивання оборотних коштів на підприємстві, а у випадку невідшкодування цих коштів (20% від бази оподаткування) - до утворення збитків від здійснення операцій з придбання товарів/послуг. У деяких випадках, суми ПДВ по заблокованих податкових накладних є значними, що призводить до значних фінансових втрат АТ "Українська залізниця".

У свою чергу, з урахуванням належності 100% акцій АТ "Українська залізниця" державі в особі Кабінету Міністрів України недопущення ухвалення судами нижчих інстанцій протилежних за змістом судових рішень напряму вплине на суму сплачуваних дивідентів до державного бюджету України згідно з пунктом 52 Статуту АТ "Українська залізниця".

При цьому наявність значного суспільного інтересу АТ "Українська залізниця" та виняткового значення результатів розгляду цієї справи вбачається у необхідності встановлення Верховним Судом єдиного підходу до вирішення даної категорії справ у частині визначення однозначного підходу до встановлення у договорі строку оплати відповідно до умов договору, опосередковано пов`язаного з моментом реєстрації продавцем податкової накладної, та права покупця призупинити виконання своїх зобов`язань з оплати вартості продукції.

Розглянувши наведені доводи щодо наявності правових підстав для розгляду цієї справи у касаційному порядку, Суд вважає їх необґрунтованими.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржуваних судових рішень не свідчать про наявність випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України і які є необхідними в силу зазначеної норми ГПК України для касаційного оскарження судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки: посилання скаржника на неоднакове застосування одних і тих самих норм права судами попередніх інстанцій Верховним Судом не приймаються з огляду на те, що правовий висновок у цій справі не доводить наявності неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права, а свідчить лише про наявність у цих справах різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були ухвалені відповідні судові рішення; незгода скаржника із судовим рішенням не свідчить про його незаконність і про значний суспільний інтерес та виняткове значення для нього, оскільки подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним; викладені у касаційній скарзі доводи скаржника зводяться до необхідності перегляду та переоцінки доказів, досліджених судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Тому суд не вважає наведені скаржником обґрунтування такими, що дають підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, і в цілому до заперечення результату розгляду справи судом.

Поряд із цим у силу положень статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями повторно встановлювати фактичні обставини справи та надавати оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

Отже, з урахуванням викладеного Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

З урахуванням наведеного Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі Філії на рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 у справі № 910/5255/21, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 у справі № 910/5255/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов