ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/668/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Трохимчук І.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третіх осіб: не з`явились;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

1) ОСОБА_1 ;

2) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"

про стягнення 13 675,09грн

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед" про стягнення 13 675,09грн страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач є роботодавцем ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, внаслідок якого спричинено майнову шкоду, що на підставі ст.1172 ЦК України підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою суду від 22.06.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі та здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання, а також залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 та Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна".

Ухвалою суду від 09.11.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №906/668/21 до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання 13.01.2022 не з`явився. У матеріалах справи наявна заява представника позивача про здійснення розгляду справи без його участі (а.с. 111).

Представник відповідача в судове засідання 13.01.2022 не з`явився. 12.01.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності повноважного представника. Крім того, просить суд врахувати поданий останнім у матеріали справи відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує в повному обсязі (а.с. 237).

Треті особи уповноважених представників в судове засідання 13.01.2022 не направили.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

20.03.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (страховик, позивач) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться №RZ.022803 (далі - Договір) (а.с. 13). Предметом даного договору, зокрема, є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі -застрахований автомобіль). У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

22.08.2018 в м.Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управління водія ОСОБА_2 та транспортного засобу Volvo, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (третьої особи-1).

Як вбачається з поданої позивачем у матеріали справи копії постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 09.11.2018 у справі №638/14483/18 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с. 30). При цьому, в зазначеній постанові вказано, що ОСОБА_1 є працівником ТОВ "Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед" (відповідач).

Трудові відносини ОСОБА_1 з ТОВ "Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед" також підтверджуються наказом №86-к від 17.08.2018 про прийняття його на роботу водієм автотранспортних засобів у транспортний відділ (а.с. 62). При цьому, як вбачається з табелю обліку використання робочого часу ТОВ "Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед" за період 01.08.-31.08.2018, 22.08.2018 (день вчинення ДТП) третя особа-1 була на робочому місці (а.с. 63).

Крім того, транспортний засіб Volvo, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , був предметом Полісу №АК/8497821 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.04.2018 та договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №-1000001 від 17.04.2018, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Євроінс Україна" (третя особа-2) (а.с. 93-98).

Таким чином, винним у спричинені матеріальних збитків власнику застрахованого позивачем автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є водій належного відповідачу транспортного засобу Volvo, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 саме як працівник ТОВ "Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед".

Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №223/10-18 від 17.10.2018 вартість матеріального збитку власнику автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 28 700,98грн без врахування ПДВ (а.с. 35-43).

Позивач визнав вищевказане ДТП страховим випадком на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 23.08.2018 (а.с. 31-33) та страхового акту №UА0008/L01/03 від 14.11.2018 (а.с. 47 на звороті) здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 28 200,98грн, що підтверджується платіжним дорученням №22982 від 14.11.2018 (а.с. 55).

З огляду на зазначене вище, керуючись положеннями Закону України "Про страхування", Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.993 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди №1861/19 від 04.03.2019, згідно якої просив останнє перерахувати йому суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 200,98грн (а.с. 172).

Разом з тим, згідно даних позивача, третьою особою-2 на користь останнього сплачено 14 525,89грн страхового відшкодування.

Позивач зазначає, що оскільки, його витрати на виплату страхового відшкодування склали 28 200,98грн, невідшкодованою залишилась сума в розмірі 13 675,09грн (28 200,98грн - 14 525,89грн).

Враховуючи викладене, позивач вважає, що у зв`язку із недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої спричиненої 22.08.20218 ДТП шкоди, відповідач зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

2. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст.16 Закону України "Про страхування").

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (ст. 27 Закону України "Про страхування").

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ч.1 ст.993 Цивільного кодексу України).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ч.2 ст.999 Цивільного кодексу України).

Варто зазначити, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст.1187 Цивільного кодексу України ).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України ).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України).

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України).

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 1 ст. 1192 Цивільного кодексу України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України).

Водночас, норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За змістом статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми - статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічну позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17.

Як судом зазначалося вище, постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 09.11.2018 у справі №638/14483/18 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с. 30). При цьому, в зазначеній постанові вказано, що ОСОБА_1 є працівником ТОВ "Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед".

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, відповідач є особою, субсидіарно відповідальною за заподіяну шкоду як власник джерела підвищеної небезпеки.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом критично оцінюються доводи відповідача щодо безпідставності звернення позивача з вимогою про стягнення 13 675,09грн страхового відшкодування саме з ТОВ "Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед", з огляду на наступне.

Страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а р і з н и ц ю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує о с о б а , я к а з а в д а л а з б и т к і в.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/3650/16 та у справі №910/32969/15, від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17.

Окрім того, судом не приймаються посилання відповідача, в якості заперечень проти позову, на неправильне застосування коефіцієнту фізичного зносу (а саме - 0) автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при здійсненні оцінки заподіяного внаслідок ДТП збитку власнику даного транспортного засобу, враховуючи наступне.

Відповідно до змісту п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №142/5/2092 24.11.2003 (тут і надалі - в редакції, чинній станом на час складання Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №223/10-18 від 17.10.2018), коефіцієнт фізичного зносу колісних транспортних засобів (КТЗ) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 7 років - для інших легкових КТЗ, до категорії яких належить й автомобіль Hyundai, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Дійсно, як вбачається з укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ОСОБА_2 договору комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться №RZ.022803 від 20.03.2018, рік випуску зазначеного вище транспортного засобу - 2018 (а.с. 13).

Разом з тим, варто звернути увагу на п.7.39 вищевказаної Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, згідно якого винятками стосовно використання зазначених вимог, зокрема, є:

а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний);

б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації,

Посилання на це, в тому числі, міститься і в Звіті про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №223/10-18 від 17.10.2018, яким визначено розмір вартості матеріального збитку власнику автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 28 700,98грн без врахування ПДВ (а.с. 35-43).

При цьому, ні відповідачем, ні третьою особою-2 не надано доказів на спростування факту відсутності встановлених п.7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів винятків використання вимог п.7.38 цієї ж Методики.

Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст.81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

3. Висновок господарського суду за результатами розгляду справи.

Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

4. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, зокрема, задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Юніверсал Лоджистік Лімітед" (10001, м. Житомир, вул. Київська, буд. 81; ідентифікаційний код 37712103) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; ідентифікаційний код 20782312):

- 13 675,09грн страхового відшкодування;

- 2 270,00грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.01.22

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу (02068, м. Київ, вул. Кошиця, 7-А, оф.8) (рек.) та на електронну пошту

3 - відповідачу (рек. з пов.) та на електронну пошту

4 - третій особі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) (рек.)

5 - третій особі ПРАТ "СК "Євроінс Україна" (03150, м.Київ, вул. Велика Васильківська, 102)

та на електронну пошту