УХВАЛА

27 січня 2022 року

м. Київ

cправа № 922/4198/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжрегіональна фінансова компанія"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі

за позовом Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжрегіональна фінансова компанія",

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі ТОВ) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" (далі - ПАТ "Банк Золоті Ворота") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" (далі - ТОВ "ФК "Женева") про:

- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 05.01.2018 за іпотечним договором № 16-03-09 від 21.01.2008, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, на підставі положень статті 24 Закону України "Про іпотеку" та частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, а саме відступлення права вимоги за іпотечним договором без отримання згоди від іпотекодавця (позивача) на цей правочин;

- припинення речового права ТОВ "ФК "Женева" як іпотекодержателя щодо нерухомого майна - нежитлових приміщень третього поверху № 1-6, 8-20 літ. "А-3", реєстраційний номер 1, загальною площею 357,3 м2, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 96, відомості про які було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги від 05.01.2018 за іпотечним договором № 16-03-09 від 21.01.2008.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.04.2021 у справі № 922/4198/20 позовні вимоги Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ до ПАТ "Банк Золоті Ворота", ТОВ "ФК "Женева" про визнання недійсним договору та припинення речових прав задоволено у повному обсязі.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 06.04.2021 у справі № 922/4198/20, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

До Верховного Суду звернулася Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі ТОВ із касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану постанову апеляційного господарського суду, а рішення Господарського суду Харківської області від 06.04.2021 у справі № 922/4198/20 залишити в силі

Ухвалою Верховного Суду від 02.11.2021 касаційне провадження за касаційною скаргою Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі № 922/4198/20 закрито.

10.01.2022 на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Багай Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я. передано касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжрегіональна фінансова компанія" (далі - ТОВ "Українська міжрегіональна фінансова компанія") на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі № 922/4198/20, яка подана до Верховного Суду 30.12.2021.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ТОВ "Українська міжрегіональна фінансова компанія", суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплено і в частині 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України, за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Так, за змістом частини 1 статті 305 Господарського процесуального кодексу України якщо касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час касаційного розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

Зі змісту касаційної скарги ТОВ "Українська міжрегіональна фінансова компанія" вбачається, що підставою касаційного оскарження постанови Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі № 922/4198/20 скаржник вважає наявність випадків, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи підставу подання касаційної скарги, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, ТОВ "Українська міжрегіональна фінансова компанія" посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 758/3453/16-ц, а саме: "Законом України "Про іпотеку" не передбачено існування конструкції "абстрактної" іпотеки, при якій іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто, законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання".

Посилаючись на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник вважає, що висновки Верховного Суду, які сформульовані у постанові від 12.12.2018 у справі № 758/3453/16-ц не вирішують проблему тлумачення частини першої статті 24 Закону України "Про іпотеку", оскільки не містять правової позиції Верховного Суду щодо застосування цієї норми у разі часткового відступлення основного зобов`язання у її взаємозв`язку з положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку", статтями 203, 215, 317, 512. 516 Цивільного кодексу України. Таким чином, скаржник вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права у зв`язку із відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права (статті 24 Закону України "Про іпотеку" у її взаємозв`язку з положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку", статтями 203, 215, 317, 512. 516 Цивільного кодексу України) у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини 4 статті 305 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині 1 цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час касаційного розгляду справи за касаційною скаргою іншої особи.

Однак, дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ "Українська міжрегіональна фінансова компанія", колегія суддів встановила, що усі доводи, які ТОВ "Українська міжрегіональна фінансова компанія" наводить в якості підстав касаційного оскарження, є ідентичними з доводами, викладеними в касаційній скарзі Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ, та вже були розглянуті і відхилені судом касаційної інстанції в межах касаційного провадження за касаційною скаргою Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі № 922/4198/20.

Так, ухвалою Верховного Суду від 02.11.2021 суд касаційної інстанції дійшов до висновку, що доводи про неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.12.2018 у справі № 758/3453/16-ц, не підтвердилися у зв`язку з тим, що фактичні обставини, установлені судами у справі № 922/4198/20, не є подібними із обставинами справи № 758/3453/16-ц. Крім того, оскільки Верховний Суд викладав висновок щодо застосування положень статей 12, 24 Закону України "Про іпотеку" у подібних правовідносинах, а саме у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 910/974/18, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, також не підтвердилася під час касаційного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 305 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє у відкритті провадження за касаційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час касаційного розгляду справи за касаційною скаргою іншої особи.

Оскільки Суд вже розглянув доводи, наведені у касаційній скарзі ТОВ "Українська міжрегіональна фінансова компанія" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021, під час розгляду касаційної скарги Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі ТОВ, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Українська міжрегіональна фінансова компанія" слід відмовити на підставі частини 5 статті 305 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 2, 15, 17, 232, 234, 235, 287, 305 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжрегіональна фінансова компанія" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі № 922/4198/20.

2. Матеріали касаційної скарги, в тому числі дублікат квитанції №0.0..1 від 29.12.2021 про сплату судового збору на суму 8408,00 грн повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська міжрегіональна фінансова компанія".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак