ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року м. Дніпро Справа № 908/1709/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Концерну "Міські теплові мережі"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2021р.

(суддя Бондарєв Е.М., м. Дніпро) у справі

за позовом Концерну "Міські теплові мережі" (м. Запоріжжя)

до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (м. Дніпро)

про стягнення 21 360,03 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, про стягнення 21 360,03 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, за період з січня 2018 року по квітень 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за теплову енергію поставлену до вбудованого нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська, буд. 16, в період з січня 2018 р. по квітень 2018 р., на суму 21 360,03 грн., за наступними актами приймання-передачі теплової енергії: від 31.01.2018р. на суму 5 658,32 грн.; від 28.02.2018 р., на суму 7 104,72 грн. (від 31.03.2018р. на суму - 5 882,29 грн.); від 31.03.2018р. на суму 13 219,24 грн.; від 30.04.2018р., на суму 1 260,04 грн..

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2021р. в позові відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Скаржником також заявлено клопотання про розгляд справи за участі його представника.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального права, що призвело до невірного винесення рішення.

Зокрема, Скаржник вказує на те, що згідно договору оренди нежитлового приміщення №235/05/Г-54 від 30.10.2015р., в редакції додаткової угоди від 10.04.2017 р., орендарем нежитлового приміщення XXVIII підвалу /літ. А-8/ площею 206,70 кв.м., яке розташоване в будинку №16 по вул. Європейській в м. Запоріжжя є Південно-східне міжрегіональне управляння з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Відповідно до п. 5.13. договору оренди орендар взяв на себе зобов`язання «укласти відповідні договори з постачальниками комунальних послуг... та своєчасно вносити платню за ці послуги».

Скаржник також зазначає на те, що жодного повідомлення про перехід права власності (користування) на об`єкт теплопостачання або розірвання договору оренди від споживача не надходило, тому на початку 2018 р. Теплопостачальна організація продовжила відпуск теплової енергії на приміщення споживача та нарахування за спожиту теплову енергію обліковувалися на особових рахунках №516187 та № НОМЕР_1 . Відповідач навіть після повернення нежитлового приміщення орендодавцю внаслідок розірвання договору оренди не повідомив Позивача. Про факт розірвання договору оренди Позивачу стало відомо від орендодавця під час звіряння об`єктів тепло споживання у 2021 р. (копія листа КП «ВРЕЖО №7» вих. №2115 від 06.07.2021 року додається).

Скаржник вказує на те, що після закінчення строку дії Договору про закупівлю теплової енергії №516127 від 11.12.2017р., позивач продовжував постачати, а відповідач отримувати від позивача теплову енергію, і протягом січня-березня 2018 р., відповідачем було фактично отримано теплову енергію на суму на суму 21 360,03 грн., що підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії, надісланими на юридичну адресу Відповідача. Відповідач заперечень щодо нарахувань, зазначених у актах приймання-передачі теплової енергії, на адресу Позивача не надавав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період не повернув.

Зазначене, на думку Скаржника, свідчить, що на момент пред`явлення до суду даної позовної заяви про стягнення заборгованості в сумі 21 360,03 грн. за період січень-квітень 2018 р., за відпущену теплову енергію згідно договору оренди за адресою м. Запоріжжя, вул. Європейська, буд.16 користувачем нежитлового приміщення залишалося Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. тобто в розумінні діючого законодавства Відповідач вважається споживачем житлово- комунальних послуг у даному нежитловому приміщенні.

Скаржник звертає увагу на те, що у поданому до суду відзиві на позовну заяву Відповідач не заперечив та не спростував факт постачання теплової енергії в спірному періоді, посилаючись лише на сплив терміну позовної давності, тому позивач вважав доведеним факт користування відповідачем нежитловим приміщенням, отже, на думку Скаржника, у Позивача не виникало необхідності надавати суду копії Договору оренди на підтвердження факту перебування нежитлового приміщення у користуванні відповідача.

Крім того, Скаржник, посилаючись на ст.258 ГПК України, позивач просить суд визнати поважними причини неподання доказів до суду першої інстанції, приєднати до матеріалів справи та дослідити наступні документи: копію договору оренди нежитлового приміщення №235/05/Г-54 від 30.10.2015р., копію акту прийому-передачі нежитлового приміщення до договору оренди нежитлового приміщення №235/05/Г-54 від 30.10.2015р., копію додаткової угоди від 10.04.2017р. до договору оренди нежитлового приміщення Ж35/05/Г-54 від 30.10.2015р., акту звірки взаємних розрахунків за 2018 р. за №516187 та №516212, копію акту обстеження системи теплопостачання нежитлового приміщення від 26.12.2018р., копію листа КП «ВРЕЖО №7» вих. №2115 від 06.07.2021 р., копію додаткової угоди від 29.12.2020 р. до договору оренди №235/05/Г-54 від 30.10.2015р. та копію акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 29.12.2020 р. до договору оренди нежитлового приміщення №235/05/Г-54 від 30.10.2015р.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області без змін.

В обгрунтування своїх заперечень Управління посилається на те, що на обгрунтування своїх позовних вимог, апелянт зазначає обставини, які ним при розгляді справи в суді першої інстанції не заявлялись, намагається долучити нові докази, що не були ним подані до суду першої інстанції, однак жодних обставин неможливості подання доказів з причин, що об`єктивно не залежали від нього та зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином не наводить.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І.М., у складі колегії суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В..

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.11.2021р. відмовлено в задоволенні клопотання Концерну "Міські теплові мережі", про розгляд справи №908/1709/21 з повідомленням (викликом) учасників справи. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2021р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

Концерном "Міські теплові мережі" (далі - позивач) в обґрунтування своїх позовних вимог додано до матеріалів справи копію протоколу переговорів між Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та Концерну "Міські теплові мережі" щодо закупівлі послуги ДК 021:2015 - 09320000-8 пара, гаряча вода та пов`язана продукція (теплопостачання). Відповідно до протоколу заслухавши Голову тендерного комітету начальника управління матеріально-технічного забезпечення Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Макаренка В.Ю., який повідомив, про необхідність закупівлі постачання теплоенергії для потреб підрозділів управління на січень - березень 2018 рік у Концерну "Міські теплові мережі" ухвалено - замовником та представником учасника здійснена домовленість про наступне: найменування предмета закупівлі: ДК 021:2015 - 09320000-8 пара, гаряча вода та пов`язана продукція (теплопостачання), кількість товарів або обсяг виконання робіт чи надання послуг: теплова енергія в обсягах Q на січень - березень 2018 року, Лот 1 - Комунарський районний сектор - м. Запоріжжя, вул. Європейська, 16 - 4 Гкал на суму 6 880,75 грн.

За твердженням позивача, теплова енергія постачалась з січня по квітень 2018 року до вбудованого нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська, буд. 16, яке використовувалось Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Листом №641/06 від 08.06.2018 позивач звернувся до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з пропозицією прискорити процес укладення нового договору про закупівлю теплової енергії за державні кошти та терміново сплатити заборгованість в сумі 21 360,03 грн. Позивач у листи доводить до відома, що згідно протоколу переговорів щодо закупівлі теплової енергії було надано договір закупівлі теплової енергії за державні кошти №516187, який не було повернено до ФК "МТМ" Комунарського району. Згідно договору №516187 та особового рахунку №516212 за період січень - квітень 2018 року нараховано 21 360,03 грн. Однак, Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції підписаний примірник договору про закупівлю теплової енергії позивачу не повернув.

Договір між Концерном "Міські теплові мережі" та Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про закупівлю теплової енергії за адресою: вул. Європейська, буд. 16, м. Запоріжжя станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом є неукладеним.

Позивач стверджує, що Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за період з січня 2018 року по квітень 2018 року за адресою: вул. Європейська, буд. 16, м. Запоріжжя спожито теплову енергію на загальну суму 21 360,03 грн.

Позивач виставив рахунки на оплату спожитої теплової енергії та акти приймання-передачі теплової енергії, на суму 21 360,03 грн.: - від 31.01.2018р., на суму 5 658,32 грн.; від 28.02.2018р., на суму 7 104,72 грн. (від 31.03.2018р., на суму - 5 882,29 грн.); від 31.03.2018р., на суму 13 219,24 грн.; від 30.04.2018р., на суму 1 260,04 грн..

Відповідач вартість спожитої теплової енергії не сплатив, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, про недоведеність належними і допустимими доказами факту споживання відповідачем теплової енергії, за адресою: вул. Європейська, буд. 16, м. Запоріжжя.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Як зазначалося вище за текстом постанови, до апеляційної скарги додано додаткові докази копію договору оренди нежитлового приміщення №235/05/Г-54 від 30.10.2015р., копію акту прийому-передачі нежитлового приміщення до договору оренди нежитлового приміщення №235/05/Г-54 від 30.10.2015р., копію додаткової угоди від 10.04.2017р. до договору оренди нежитлового приміщення Ж35/05/Г-54 від 30.10.2015р., акту звірки взаємних розрахунків за 2018 р. за №516187 та №516212, копію акту обстеження системи теплопостачання нежитлового приміщення від 26.12.2018р., копію листа КП «ВРЕЖО №7» вих. №2115 від 06.07.2021 р., копію додаткової угоди від 29.12.2020 р. до договору оренди №235/05/Г-54 від 30.10.2015р. та копію акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 29.12.2020 р. до договору оренди нежитлового приміщення №235/05/Г-54 від 30.10.2015р.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, за загальним правилом, усі докази в обгрунтування своїх вимог та заперечень мають бути подані учасниками справи до суду першої інстанції, а додаткові докази подаються виключно у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції, з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, колегія суддів зазначає, що надані Позивачем докази не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки апелянтом не обґрунтовано неможливість своєчасного подання відповідних доказів до суду першої інстанції. При цьому судова колегія наголошує, що саме позивач у контексті приписів ч.4 ст.13 ГПК України несе ризик настання наслідків, пов`язаних з невчиненням ним процесуальної дії - неподанням доказів до моменту винесення рішення судом першої інстанції. До того ж, з урахуванням дати складання відповідних доказів, позивач не був позбавлений можливості своєчасного подання таких доказів до Господарського суду Дніпропетровської області.

Таким чином, враховуючи процесуальні норми, що стосуються порядку подання доказів до суду першої та апеляційної інстанцій, межі перегляду справи апеляційним судом, колегія суддів не приймає до розгляду надані позивачем докази, оскільки такі докази подані з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Предметом розгляду у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для стягнення з Відповідача вартості наданих Позивачем послуг постачання теплової енергії.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги"

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 затверджені Правила користування тепловою енергією (надалі - Правила).

Правила визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (п. 1 Правил).

Пунктом 2 Правил встановлено, що правила є обов`язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (п. 4 Правил).

Теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше (п. 29 Правил).

Теплопостачальна організація має право: вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними ним під час споживання теплової енергії (п. 35 Правил).

Споживач має право: вибирати теплопостачальну організацію, а також відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію в строк, передбачений договором; отримувати інформацію від теплопостачальної організації щодо обсягу та якості постачання теплової енергії, тарифів (цін), порядку оплати, режимів споживання на умовах, визначених договором; вимагати від теплопостачальної організації надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію та відшкодування, умови оплати, методики і нормативи розрахунку та нарахування, режими теплоспоживання тощо; перевіряти достовірність розрахунку та нарахування плати за теплову енергію, згідно з умовами договору; отримувати згідно із законодавством та укладеним договором відшкодування завданих йому збитків; у разі порушення теплопостачальною організацією умов договору викликати її представника для складення та підписання акта, у якому зазначаються строки, види порушень тощо; вимагати проведення по будинках, не обладнаних приладами комерційного обліку теплової енергії, нарахування реально спожитої кількості тепла на потреби опалення відповідно до визначених договором теплових навантажень будинків, реальних температур теплоносія в теплових мережах, температур зовнішнього повітря та тривалості розрахункового періоду; вимагати поновлення теплопостачання будинку після усунення технологічних порушень, якщо теплопостачання було припинено без розірвання договору; звертатися до суду в установленому законодавством порядку для вирішення питань, що стосуються предмета договору (п. 39 Правил).

Споживач теплової енергії зобов`язаний: вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40 Правил).

Статтею 14 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що прилад обліку теплової енергії - засіб вимірювальної техніки, що має нормовані метрологічні характеристики і тип якого занесений до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, на основі показань якого визначається обсяг спожитої теплової енергії; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Тепло транспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

З урахуванням наведених правових норм, незважаючи на те, що Правилами користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, в силу п.п. 1-2, 4 зазначених Правил, останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Крім того, такі договори укладаються відповідно до типових договорів, а форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

У постановах Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 р. у справі № 904/7377/17, від 25.03.2019 р. у справі № 910/12510/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020р.у справі № 7128916/17-ц викладено правовий висновок, відповідно до якого: "укладення договору з теплопостачання відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. А, сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період".

Отже, навіть за відсутності договору, втім, з належним підтвердженням матеріалами справи факту її поставки Споживачу, останній не звільняється від оплати такого товару.

Концерн Міські теплові мережі є юридичною особою по законодавству України, яка відповідно до п. 2.2 Статуту здійснює виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. № 1198 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем та теплопостачальною організацією.

Згідно із Законом України "Про природні монополії" Позивач відноситься до суб`єктів природної монополії та, як монополіст такої природної монополії, відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" не має права відмовляти споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявністю технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

У розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовною заявою, Позивач посилається на копію протоколу переговорів між Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та Концерну "Міські теплові мережі" щодо закупівлі послуги ДК 021:2015 - 09320000-8 пара, гаряча вода та пов`язана продукція (теплопостачання). Відповідно до протоколу заслухавши Голову тендерного комітету начальника управління матеріально-технічного забезпечення Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Макаренка В.Ю., який повідомив, про необхідність закупівлі постачання теплоенергії для потреб підрозділів управління на січень - березень 2018 рік у Концерну "Міські теплові мережі" ухвалено - замовником та представником учасника здійснена домовленість про наступне: найменування предмета закупівлі: ДК 021:2015 - 09320000-8 пара, гаряча вода та пов`язана продукція (теплопостачання), кількість товарів або обсяг виконання робіт чи надання послуг: теплова енергія в обсягах Q на січень - березень 2018 року, Лот 1 - Комунарський районний сектор - м. Запоріжжя, вул. Європейська, 16 - 4 Гкал, на суму 6 880,75 грн..

За твердженням позивача, теплова енергія постачалась з січня по квітень 2018 р. до вбудованого нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська, буд. 16, яке використовувалось Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Як свідчать матеріали справи, Концерн Міські теплові мережі звертався до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з пропозицією прискорити процес укладення нового договору про закупівлю теплової енергії за державні кошти та терміново сплатити заборгованість в сумі 21 360,03 грн. та доводив до відома, що згідно протоколу переговорів щодо закупівлі теплової енергії було надано договір закупівлі теплової енергії за державні кошти №516187, який не було повернено до ФК "МТМ" Комунарського району. Згідно договору №516187 та особового рахунку №516212 за період січень - квітень 2018 р. нараховано 21 360,03 грн. ( копії листа №641/06 від 08.06.2018р., з доказами направлення містяться в матеріалах справи ). Однак, Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції підписаний примірник договору про закупівлю теплової енергії позивачу не повернув.

Станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, договір між Концерном "Міські теплові мережі" та Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про закупівлю теплової енергії за адресою: вул. Європейська, буд. 16, м. Запоріжжя, є неукладеним.

За твердженням Позивача, Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, за період з січня 2018 р. по квітень 2018 р., за адресою: вул. Європейська, буд. 16, м. Запоріжжя спожито теплову енергію, на загальну суму 21 360,03 грн..

Позивач виставив рахунки на оплату спожитої теплової енергії та акти приймання-передачі теплової енергії на суму 21 360,03 грн.: від 31.01.2018р., на суму 5 658,32 грн.; від 28.02.2018р., на суму 7 104,72 грн. (від 31.03.2018р., на суму - 5 882,29 грн.); від 31.03.2018р., на суму 13 219,24 грн. та від 30.04.2018р., на суму 1 260,04 грн., які з боку відповідача залишено без оплати.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факту споживання відповідачем теплової енергії за адресою: вул. Європейська, буд. 16, м. Запоріжжя, в період з січня по квітень 2018 року.

Проте, колегія суддів з вказаним висновком суду не погоджується, оскільки з відзиву на позов вбачається, що Відповідач не заперечив та не спростував факт постачання теплової енергії в спірному періоді, а лише заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Щодо застосування строків позовної давності, колегія суддів погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, відповідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-ІХ від 30.03.2020р., розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено п. 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.".

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. № 1236 продовжено дію карантину до 30.06.2021 року.

Таким чином, названим Законом, на період дії карантину, з 22.03.2020р. і по 30.06.2021р., строки позовної давності були продовжені. Вказане передбачає, що строк позовної давності, який повинен був закінчуватися у період дії карантину є діючим протягом всього строку дії карантину до кінця його завершення.

На даний час, карантин в Україні діє, Постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. № 1236, є чинною.

З огляду на вищезазначене, вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію сумі 21 360,30 грн. підлягають задоволенню, та стягненню означеної суми з відповідача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, за результатом апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Тому апеляційна скарга на рішення підлягає задоволенню.

10. Судові витрати

Судом апеляційної інстанції за результатами прийняття постанови, якою скасовано рішення та прийнято нове про задоволення позовних вимог, здійснюється новий розподіл судових витрат, і у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються, відповідно до ст. 129 ГПК України, на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2021р. у справі № 908/1709/21 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь Концерну "Міські теплові мережі" 21 360,03 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, за період з січня 2018 р. по квітень 2018 р., 2270,00 грн. судового збору за подання позову до Господарського суду Дніпропетровської області, про що видати наказ.

Стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь Концерну "Міські теплові мережі" 3 405,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Кощеєв І.М. перебував у відпустці з 04.01.2022р. по 12.01.2022р., а з 12.01.2022р. по 21.01.2022р.- на лікарняному.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна