ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" січня 2022 р. Справа № 924/1169/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" м. Київ

до фізичної особи - підприємця Сірої Олени Володимирівни м. Кам`янець-Подільський Хмельницька область

про стягнення 25 083,51 грн.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 03.12.2021р. відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

Виклад позицій учасників справи, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 5801 від 01.10.2020р. у розмірі 25 083,51грн., з яких: 13275,38грн. - сума боргу, 2955,87грн. - 24% річних за користування чужими грошовими коштами, 6646,19грн. штраф 50%, 1082,09грн. пені, 1123,98грн. - інфляційні втрати. Обґрунтовуючи позов зазначає, що 01.10.2020р. між ТОВ "Баядера Логістик" (постачальником) та ФОП Сірою О.В. (покупцем) було укладено договір поставки № 5801, згідно з яким, постачальник зобов`язався передати у власність покупцю алкогольні напої, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити товар у порядку визначеному умовами договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та поставив відповідачу товар на загальну суму 13 292,38грн. У свою чергу, відповідач оплатив товар частково на суму 17грн., в результаті чого у нього станом на 12.04.2021р. наявний борг у сумі 13275,38грн. Враховуючи порушення ФОП Сірою О.В. строків оплати вартості одержаного товару, у відповідності до умов договору, позивачем нараховані 2955,87грн. 24% річних за користування чужими грошовими коштами, 6646,19грн. штрафу 50%, 1082,09грн. пені, 1123,98грн. інфляційних втрат.

Відповідач відзиву на позов не подав. Як вбачається із поштового повернення, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі, надіслана на адресу відповідача, зазначену в ЄДРЮО, ФОП та ГФ, повернута відділенням поштового зв`язку по причині відсутності адресата.

Частиною 6 статті 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З викладеного, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, проте, відзиву на позов не надав, причин суду не повідомив; клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.

Згідно ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторонам, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась у повному обсязі можливість щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

З огляду на обставини справи, належне повідомлення відповідача про наявність судового спору та надання можливості забезпечити в повному обсязі право на захист, обов`язок дотримання принципу розумних строків вирішення спору, суд, керуючись з ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Виклад фактичних обставин справи.

01.10.2020р. між ТОВ "Баядера Логістик", як постачальником та ФОП Сірою О.В., як покупцем укладено договір поставки №5801, згідно п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити алкогольну продукцію на умовах визначених цим договором. Найменування, асортимент та кількість Товару визначаються у видаткових накладних, які складаються сторонами при приймані - передачі кожної партії Товару. Партією Товару вважається найменування, кількість та асортимент Товару, зазначені в одній видатковій накладній (п.1.2 договору).

Ціна кожної одиниці товару визначається постачальником на вказується у видаткових накладних. Вартість однієї партії товару являє собою вартість товару зазначену у видатковій накладній, за якою ці партія поставляється. Загальна сума договору складається із сум всіх видаткових накладних складених відповідно до цього договору (п.2).

Відповідно до п.3 договору поставка товару здійснюється на підставі заявок покупця окремими партіями протягом строку дії цього договору. Заявки покупця повинні бути зроблені останнім в усній або письмовій формі за допомогою телефонного або факсимільного зв`язку. В заявці повинні бути значені : найменування, асортимент та кількість товару

Поставка товару здійснюється на умовах DDP відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010р.). Поставка товару здійснюється транспортними засобами за рахунок постачальника. Адреса доставки узгоджується сторонами під час узгодження заявки Покупця.

Поставка здійснюється протягом трьох робочих днів з дати узгодження заявки, а якщо сторони домовились про попередню оплату товару поставка здійснюється протягом 2 робочих днів з дати оплати. Сторони вправі під час узгодження заявки збільшити строк поставки.

Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представником покупця видаткової накладної або іншого товаросупроводжуючого документу. який був пред`явлений до оплати під час приймання - передачі товару.

Розрахунок за товар здійснюється за кожною поставленою партією товару шляхом оплати покупцем вартості партії товару протягом 14 календарних днів з дати поставки такої партії.

Оплата здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника або в іншій формі та спосіб (порядку), що не заборонені чинним законодавством України, за умови попереднього погодження форми і способу розрахунків із Постачальником.

Сторони вправі за спільною згодою застосовувати попередню оплату Товару. Про здійснення попередньої оплати покупець повинен повідомити постачальника за допомогою телефонного зв`язку. Днем оплати є день зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Постачальник має право без згоди покупця та незалежно від призначення платежу, зараховувати кошти, які покупець перерахував за отриману продукцію в рахунок погашення боргу за накладними на продукцію, яка була поставлена раніше (п.4).

Приймання - передача товару здійснюється в місці поставки повноважними представниками сторін. Покупець зобов`язується до моменту першої поставки надати Постачальнику письмову інформацію /довіреність про осіб, уповноважених приймати Товар, зразки їх підписів та зразки

печатки/штампів, якими зазначені матеріально відповідальні особи завіряють свій підпис на документах (накладних) про одержання Товару. Така інформація оформлюється у вигляді додатку до даного Договору (надалі Додаток), який підписується керівником та завіряється печаткою. У випадку зміни/доповненнянаданої інформації Покупець зобов`язаний повідомити про це Постачальника до наступної поставки в порядку та з додержанням форми, передбаченими у даному підпункті. Підпис особи уповноваженої приймати Товар на товаросупроводжувальних документах, зразок якого є у Додатку наданому покупцем, вважається достатнім доказом того, що Товар прийнятий уповноваженого особою покупця, без необхідності завірення такого підпису печаткою (штампом). Наявність на товаросупроводжувальних документах печатки (штампу), зразки яких було попередньо надано покупцем, є належним доказом того, що Товар прийнятий уповноваженою особою покупця, навіть якщо зразок підпису особи зазначений у Додатку не збігається з тим, який наявний на товаросупроводжувальних документах. У випадку, якщо зразок підпису та (або) зразок печатки (штампу) на накладній не збігається зі зразками підписів та (або) зразками печаток (штампів) наданих покупцем постачальнику у Додатку, проте такий підпис (печатка, штамп) наявний на накладних, що були оплачені Покупцем раніше, то вважається, що Товар прийнятий уповноваженою особою покупця.

Оформлення приймання - передача товару здійснюється шляхом підписання представниками сторін видаткових накладних і / або інших товаросупроводжувальних документів (п.п. 6.1, 6.3 договору).

За невиконання чи неналежне виконання умов цього Договору винна Сторона зобов`язана відшкодувати іншій заподіяні таким невиконанням (неналежним виконанням) збитки та сплатити передбачені цим Договором штрафні санкції. Відшкодування збитків та сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання нею зобов`язань за даним Договором. На покупця покладаються наступні штрафні санкції: за несвоєчасну оплату Товару покупець додатково сплачує постачальнику неню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ відсуми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день погашення боргу за весь час, а також 24 % річних від суми заборгованості. У разі, якщо заборгованість не буде погашено протягом 10 днів з дати її виникнення, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 50 % від суми поставки, строк розрахунків по якій було порушено (п.п. 7.1, 7.2).

Відповідно до п.10.2 договір набирає чинності з моменту підписання і діє на протязі двох років з моменту укладення, а відносно грошових зобов`язань - до повного їх виконання.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печаткою позивача.

01.10.2020р. ФОП Сіра О.В. уповноважила Гуськову Л. на отримання матеріальних цінностей в рамках договору від ТОВ "Баядера Логістик" поставлених в рамках договору поставки №5801 від 01.10.2020р. Дана довіреність є невід`ємною частиною договору та діє протягом всього терміну його дії.

Позивачем на підставі видаткових накладних №66583/62120 від 06.11.2020р., № 71612/67188, №71614/67190, №71613/67189 від 27.11.2020р. поставлено відповідачу товар на загальну суму 13292,38грн., який ним оплачено частково в розмірі 17грн. Станом на 12.04.2021р. заборгованість становить 13275,38грн.

Оскільки відповідач борг не сплатив, позивачем нараховані 2955,87грн. - 24% річних, 6646,19грн. штраф 50%, 1082,09грн. пені, 1123,98грн. інфляційних втрат.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Нормою ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як судом встановлено, 01.10.2020 року між сторонами укладено договір поставки № 5801, згідно умов якого позивач взяв обов`язок щодо поставки товару, а відповідач щодо його отримання та оплати.

Матеріалами справи, зокрема видатковими накладними №66583/62120 від 06.11.2020р., №71612/67188, №71614/67190, №71613/67189 від 27.11.2020р. підтверджується поставка позивачем товару на загальну суму 13292,38грн., який відповідачем оплачено частково в розмірі 17грн. Станом на 12.04.2021р. заборгованість становить 13275,38грн.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу, який згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України застосовується також до договорів поставки. Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).

Пунктами 4.1, 4,2 договору сторони передбачили, що розрахунок за товар здійснюється за кожною поставленою партією товару шляхом оплати покупцем вартості партії товару протягом 14 календарних днів з дати поставки такої партії.

Оплата здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника або в іншій формі та спосіб (порядку), що не заборонені чинним законодавством України, за умови попереднього погодження форми і способу розрахунків із постачальником.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, частина суми вартості поставленого товару (алкогольних напоїв) у розмірі 13 275,38грн. залишена відповідачем неоплаченою, доказів оплати чи повернення товару відповідач не подав, вимога позивача про стягнення з відповідача цієї заборгованості є правомірною та обґрунтованою.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п.7.2 договору на покупця покладаються наступні штрафні санкції: за несвоєчасну оплату Товару покупець додатково сплачує постачальнику неню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ відсуми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день погашення боргу за весь час, а також 24 % річних від суми заборгованості. У разі, якщо заборгованість не буде погашено протягом 10 днів з дати її виникнення, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 50 % від суми поставки, строк розрахунків по якій було порушено (п.п. 7.1, 7.2).

З розрахунку позивача вбачається нарахування пені окремо по кожній накладній в межах шестимісячного строку згідно ст.232 ГК України на загальну суму 1082,09грн.

Суд, здійснивши перерахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати в системі "Законодавство", вважає правомірною до стягнення заявлену позивачем пеню у розмірі 1082,09грн.

Право у позивача на стягнення з відповідача 50 % штрафу виникло після спливу 10 днів з дати останньої поставки товару (27.11.2020р.), тобто з 12.12.2020р.

За таких обставин розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 6646,19грн. (13292,38грн.х50%), що узгоджується із сумою заявленою позивачем у позові.

При цьому суд враховує, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018р. у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018р. у справі № 922/1720/17, 09.07.2018р. у справі № 903/647/17.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2955,87грн. - 24% річних за користування чужими грошовими коштами та 1123,98грн. - інфляційних втрат.

За приписами ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 3 статті 692 ЦК України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Судом перераховано заявлені до стягнення 24% річних та встановлено їх правильність та правомірність в розмірі 2955,87грн., які підлягають стягненню із відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бізнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" №14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Щодо заявленої до стягнення суми втрат від інфляції судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Враховуючи викладене, суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат в системі "Законодавство", вважає правомірними до стягнення інфляційні втрати в сумі 1112,52грн. У стягненні 11,46грн. суд відмовляє.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за неналежне виконання договору поставки № 5801 від 01.10.2020р. у розмірі 13 275,38грн. суми боргу, 1082,09грн. пені, 1112,52грн. інфляційних втрат, 2955,87грн. 24% річних за користування чужими коштами та 6646,19грн. штрафу.

Відповідно ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 232, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" м. Київ до фізичної особи - підприємця Сірої Олени Володимирівни м. Кам`янець - Подільський, Хмельницька область про стягнення 25083,51 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Сірої Олени Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (вул. Харченка Євгенія, 42, м. Київ, ) - 13275,38грн. (тринадцять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень 38коп.) боргу, 1082,09грн. (одна тисяча вісімдесят дві гривні 09коп.) пені, 1112,52грн. (одна тисяча сто дванадцять гривень 52коп.) інфляційних втрат, 2955,87грн. (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 87 коп.) 24% річних за користування чужими коштами, 6646,19грн. (шість тисяч шістсот сорок шість гривень 19коп.) штрафу та 2268,96грн. (дві тисячі двісті шістдесят вісім гривень 96коп.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У позові в частині стягнення 11,46грн. інфляційних нарахувань відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 3 примірники: 1 - до справи, 2 - позивачу (вул. Харченка Євгенія, 42, м. Київ, 02088), 3 - відповідачу (АДРЕСА_1). Всім з повідомленням про вручення.

На електронну адресу представнику позивача адвокату Рум`янцеву О.В. ІНФОРМАЦІЯ_1