ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. Справа№ 910/815/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 31.08.2021 (повний текст рішення складено 08.09.2021)

у справі № 910/815/21 (суддя - Мандриченко О.В.)

за первісним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс"

про стягнення 46 495, 26 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 12 380, 91 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (далі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" (далі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) про стягнення 46 495, 26 грн. штрафних санкцій за договором поставки від 02.12.2019 № 53-122-01-19-08920, в тому числі 30 756, 60 грн штрафу та 15 738, 66 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" укладеного ними договору поставки № 53-122-01-19-08920 від 02.12.2019 року.

16.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 12 380, 91 грн, з яких 5 689, 08 грн інфляційних втрат та 6 691, 83 грн трьох відсотків річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на порушення відповідачем за зустрічним позовом умов договору поставки № 53-122-01-19-08920 від 02.12.2019 року, а саме прострочення оплати за поставлену продукцію.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі № 910/815/21 первісний позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" задоволено повністю в розмірі 48 765 (сорок вісім тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн. 26 коп., з яких 15 738 (п`ятнадцять тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 66 коп. пені, 30 756 (тридцять тисяч сімсот п`ятдесят шість) грн. 60 коп. штрафу та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" задоволено частково в розмірі 19 599 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 95 коп., з яких 5 689 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 08 коп. інфляційних втрат та 6 648 (шість тисяч шістсот сорок вісім) грн. 77 коп. 3% річних, 2262 (дві тисячі двісті шістдесят дві) грн. 10 коп. витрат по сплаті судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено. Здійснено зустрічне зарахування та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" 29 165 грн. 31 коп. Видано наказ.

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій позивача за первісним позовом суд першої інстанції встановив, що позовні вимоги відповідають вимогам чинного законодавства, розрахунок штрафу та пені у заявленому розмірі здійснений позивачем за первісним позовом належним чином, відтак позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" 15 738,66 грн. пені та 30 756,60 грн. штрафу підлягають задоволенню.

Крім того, здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем за зустрічним позовом сплати грошового зобов`язання господарський суд дійшов до висновку, що з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягнення 5 689 грн. 08 коп. інфляційних втрат та 6 648 грн. 77 коп. 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд змінити рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі № 910/815/21, в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" інфляційних втрат у розмірі 5 689,08 гривень та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" інфляційних втрат у розмірі 3 481,30 гривень. В порядку частини 11 ст. 238 та ч. 11 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісним та зустрічним позовами. Вирішити питання розподілу судових витрат за результатами апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" не погоджується з рішенням у частині стягнення з апелянта 5 689,08 грн інфляційних втрат, вважає, що рішення в цій частині необґрунтоване та ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Скаржник звертає увагу на те, що подаючи зустрічний позов, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" неправомірно включив фактичний день часткової оплати за поставлену продукцію, по видатковій накладній № РН-000009 від 14.02.2020 за договором поставки № 53-122-01-19-08920 від 02.12.2019 року, в період часу за який здійснювалися зарахування компенсаційних сум, а саме, представником ТОВ «Укрспецоборонсервіс» нараховано 4 344, 40 гривень інфляційних втрат за період з 11.04.2020 по 16.09.2020 на суму 439 380,00 гривень, незважаючи на той факт, що 16.09.2020 ВП «Рівненська АЕС» здійснив часткову сплату заборгованості за поставлену продукцію.

Крім того, скаржник зазначає, що у своєму відзиві на зустрічний позов, за №8325/001 від 11.05.2021, ВП «Рівненська АЕС» акцентувала увагу суду першої інстанції на допущену, представником ТОВ «Укрспецоборонсервіс», помилку при визначенні періодів за які останнім нараховано компенсаційні суми та надано суду першої інстанції обґрунтований контррозрахунок, із зазначенням, що сума інфляційних втрат у період з 11.04.2020 по 16.09.2020 становить 2 176, 62 гривень.

На думку апелянта, суд першої інстанції здійснюючи перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат допустив помилку, а тому рішення суду першої інстанції від 31.08.2021, в частині стягнення з ВП «Рівненська АЕС» 5 689,08 гривень - інфляційних втрат, є незаконним.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» у справі № 910/815/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі №910/815/21 залишено без руху. Роз`яснено Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» про право усунення недоліків апеляційної скарги, надавши суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі № 910/815/21, призначено до розгляду апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В зв`язку з перебування головуючого судді Ткаченка Б.О. у відпустці повна постанова складена та підписана 13.01.2022.

Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" подало до суду відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі № 910/815/21. Відповідач за первісним позовом заперечує проти апеляційної скарги, оскільки твердження апелянта не відповідають фактичним обставинам справи, не узгоджуються з приписами законодавства, вважає вимоги апеляційної скарги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" наголошує на тому, що в апеляційній скарзі зазначено, що розмір обґрунтованих компенсаційних нарахувань в частині інфляційних втрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" не може бути більшим 3 481 грн 30 коп., при цьому апелянт не наводить в апеляційній скарзі жодного нормативного обґрунтування своєму розрахунку і не викладає жодних міркувань про правові підстави зміни ним періодів нарахування на противагу тим періодам, які були зазначені Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" у зустрічній позовній заяві.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" звертає увагу на те, що як вбачається з відзиву, у своїх судженнях відповідач за зустрічним позовом той день, коли ним було здійснено платіж, не відносить до періоду прострочення та нарахування інфляційних втрат позивача за зустрічним позовом, а помилково стверджує про його врахування вже в наступному розрахунковому періоді, коли сума заборгованості перед позивачем за зустрічним позовом зменшується. Такий спосіб розрахунку періоду заборгованості та нарахування інфляційних втрат, на думку позивача за зустрічним позовом, не відповідає нормативним правилам, встановленим для обчислення строків.

У своєму відзиві позивач за зустрічним позовом посилається на частину першу статті 612 Цивільного кодексу України та частину першу статті 251 та доходить до висновку, що саме тому початок строку, в якому враховуватиметься зменшена сума заборгованості для подальшого нарахування, розпочинає свій перебіг не в той день, коли боржник (відповідач за зустрічним позовом) здійснив платіж, а з наступного дня після того, коли такий платіж здійснено.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" наголошує на тому, що наводячи своє арифметичне значення розміру інфляційних втрат позивача за зустрічним позовом, відповідач за зустрічним позовом не зазначив розміри індексів інфляції за певні періоди (сукупні індекси інфляції), які він використовував при своїх розрахунках.

Крім того, позивач за зустрічним позовом наголошує, що твердження апелянта про перегляд суми нарахованих судом першої інстанції інфляційних втрат позивача за зустрічним позовом зроблені без дотримання апелянтом вимог частини першої статті 74 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень - є неаргументованими.

Позивач за зустрічним позовом звертає увагу на те, що інфляційні втрати ТОВ «Укрспецоборонсервіс» у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем за зустрічним позовом продукції вартістю 88 860 грн 00 коп, поставленої за видатковою накладною PH-000001 від 15 січня 2020 року, та вартістю 439 380 грн 00 коп, поставленої за видатковою накладною PH-000009 від 14 лютого 2020 року, становить саме 5 689,08 грн, з чим погодився і суд першої інстанції.

Виходячи з вищенаведеного, позивач за зустрічним позовом просить залишити апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 без задоволення, а судове рішення без змін. Здійснити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з перегляду справи у суді апеляційної інстанції, поклавши такі витрати на апелянта, відповідно до поданої заяви про відшкодування витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та доданих до цього відзиву документів.

Також, разом з відзивом на апеляційну скаргу, позивач за зустрічним позовом подав заяву про відшкодування витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у якій просить стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецоборонсервіс» кошти у розмірі 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецоборонсервіс» (постачальник) за результатами закупівлі UA-2019-10-25-001894-с, згідно Закону України «Про публічні закупівлі», було укладено договір поставки № 53-122- 01-19-08920 від 02.12.2019 року (далі - договір поставки) на загальну суму 528 240,00 гривень, згідно умов якого ТОВ «Укрспецоборонсервіс» було взяте на себе зобов`язання поставити на ВП «Рівненська АЕС» продукцію згідно специфікації № 1 (додаток № 1 до договору) (п. 1.1 договору поставки).

Відповідно до п. 3.1 договору поставки строк поставки продукції становить - 45 календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України «Про публічні закупівлі».

Як визначено в п. 6.1. договору оплата за поставлену продукцію мала бути здійснена замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН (Єдиному реєстрі податкових накладних) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС».

Згідно з п. 8.4 договору поставки датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоотримувачем продукції.

Строк дії договору до 30.09.2020 року (п. 11.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Укрспецоборонсервіс» поставлено на користь ДП НАЕК «Енергоатом» зазначену в Договорі продукцію (рентгенплівку), що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін Договору видатковими накладними, а саме:

- видатковою накладною №РН-000001 від 15 січня 2020 року на суму 88 860,00 грн.;

- видатковою накладною №РН-000009 від 14 лютого 2020 року на суму 439 380 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції 29.01.2020 року ДП НАЕК «Енергоатом» на поставлену ТОВ «Укрспецоборонсервіс» продукцію за видаткової накладною №РН-000001 від 15 січня 2020 року (вартість поставленої продукції - 88860 гривень 00 копійок) оформило ярлик на придатну продукцію №1-1-2, про що повідомило своїм листом від 30 січня 2020 року №1546/041.

Як свідчать матеріали справи, оплата продукції на суму 88 860 гривень 00 копійок, поставлену згідно з видатковою накладною №РН-000001 від 15 січня 2020 року, здійснена ДП НАЕК «Енергоатом» після закінчення строку, встановленого для її оплати, двома платежами:

- 24 березня 2020 року - платіж у розмірі 50000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №3009 від 24 березня 2020 року;

- 29 квітня 2020 року - платіж у розмірі 38860 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №3868 від 29 квітня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 лютого 2020 року ДП НАЕК «Енергоатом» на поставлену ТОВ «Укрспецоборонсервіс» продукцію за видаткової накладною №РН-000009 від 14 лютого 2020 року (вартість поставленої продукції - 439380 гривень 00 копійок) оформило ярлик на придатну продукцію №1-1-19, про що повідомило своїм листом від 27 лютого 2020 року №3292/041.

Як свідчать матеріали справи, оплата продукції на суму 439380 гривень 00 копійок, поставлену згідно з видатковою накладною №РН-000009 від 14 лютого 2020 року, здійснена ДП НАЕК «Енергоатом» після закінчення строку, встановленого для її оплати, чотирма платежами:

- 16 вересня 2020 року - платіж у розмірі 40000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №7808 від 16 вересня 2020 року;

- 01 жовтня 2020 року - платіж у розмірі 200000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №8303 від 30 вересня 2020 року;

- 02 жовтня 2020 року - платіж у розмірі 10000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №8601 від 01 жовтня 2020 року;

- 06 листопада 2020 року - платіж у розмірі 99380 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №9977 від 06 листопада 2020 року.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача за зустрічним позовом (в оскаржуваній ним частині) не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Оскільки апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано лише в частині стягнення інфляційних втрат за зустрічним позовом, виходячи з положень ст. 269 ГПК України, рішення Господарського суду міста Києва у даній справі підлягає апеляційному перегляду лише в межах його оскаржуваної частини відповідно до вимог заявника апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено вище у цій постанові, 29 січня 2020 року ДП НАЕК «Енергоатом» на поставлену ТОВ «Укрспецоборонсервіс» продукцію за видаткової накладною №РН-000001 від 15 січня 2020 року (вартість поставленої продукції - 88 860 гривень 00 копійок) оформило ярлик на придатну продукцію №1-1-2, про що повідомило своїм листом від 30 січня 2020 року №1546/041.

Відповідно до прийняття ДП НАЕК «Енергоатом» поставленої йому продукції за видатковою накладною №РН-000001 від 15 січня 2020 року та оформлення ним 29 січня 2020 року ярлика на придатну продукцію №1-1-2, останнім днем визначеного пунктом 6.1 договору 45 денного строку для здійснення оплати за поставлену продукцію на суму 88860,00 грн. було 16 березня 2020 року, однак протягом зазначеного строку ДП НАЕК «Енергоатом» платежі в рахунок оплати поставленої йому продукції не здійснило.

Як встановлено матеріалами справи, оплата продукції на суму 88 860 гривень 00 копійок, поставлену згідно з видатковою накладною №РН-000001 від 15 січня 2020 року, здійснена ДП НАЕК «Енергоатом» після закінчення строку, встановленого для її оплати, двома платежами:

- 24 березня 2020 року - платіж у розмірі 50000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №3009 від 24 березня 2020 року;

- 29 квітня 2020 року - платіж у розмірі 38860 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №3868 від 29 квітня 2020 року.

Також, 25 лютого 2020 року ДП НАЕК «Енергоатом» на поставлену ТОВ «Укрспецоборонсервіс» продукцію за видаткової накладною №РН-000009 від 14 лютого 2020 року (вартість поставленої продукції - 439380 гривень 00 копійок) оформило ярлик на придатну продукцію №1-1-19, про що повідомило своїм листом від 27 лютого 2020 року №3292/041. Враховуючи прийняття ДП НАЕК «Енергоатом» поставленої йому продукції за видатковою накладною №РН-000009 від 14 лютого 2020 року та оформлення ним 25 лютого 2020 року ярлика на придатну продукцію №1-1-19, останнім днем визначеного пунктом 6.1 Договору 45 денного строку для здійснення оплати за поставлену продукцію на суму 439380, 00 грн. було 10 квітня 2020 року, однак упродовж зазначеного строку ДП НАЕК «Енергоатом» платежі в рахунок оплати поставленої йому продукції не здійснювало.

З матеріалів справи вбачається, що оплата продукції на суму 439380 гривень 00 копійок, поставлену згідно з видатковою накладною №РН-000009 від 14 лютого 2020 року, здійснена ДП НАЕК «Енергоатом» після закінчення строку, встановленого для її оплати, чотирма платежами:

- 16 вересня 2020 року - платіж у розмірі 40000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №7808 від 16 вересня 2020 року;

- 01 жовтня 2020 року - платіж у розмірі 200000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №8303 від 30 вересня 2020 року;

- 02 жовтня 2020 року - платіж у розмірі 10000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №8601 від 01 жовтня 2020 року;

- 06 листопада 2020 року - платіж у розмірі 99380 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №9977 від 06 листопада 2020 року.

Виходячи з вищенаведеного, ДП НАЕК «Енергоатом» прострочило оплату поставленої йому продукції як за видатковою накладною №РН-000001 від 15 січня 2020 року так і за видатковою накладною №РН-000009 від 14 лютого 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши здійснений місцевим господарським судом, наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок втрат від інфляції, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення вимог про стягнення інфляційних, у розмірі 5 689,08 грн, з огляду на наступне.

У пункті 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" йде мова про те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період прострочення у випадку погашення заборгованості в повному обсязі.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Колегія суддів звертає увагу, що враховуючи викладене перевіривши розрахунки інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом інфляційних втрат у сумі 5 689,08 грн., оскільки вони правомірно заявлені та правильно розраховані.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Стосовно заяви позивача за зустрічним позовом про покладення на відповідача за зустрічним позовом витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 5 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Між позивачем за зустрічним позовом (далі - Замовник) та адвокатом Кобзарем О.В. (далі - Виконавець) 18.02.2021 укладено договір про надання професійної правової допомоги.

Понесені позивачем за зустрічним позовом витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. в суді апеляційної інстанції підтверджені матеріалами справи, а саме:

- свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 1270/10 Кобзарю О.В.;

- детальним описом робіт (наданих послуг) від 29.11.2021;

- додатком до договору від 18.02.2021 р., яким визначено суму винагороди в розмірі 5000,00 грн у випадку перегляду судового рішення в апеляційному порядку та строк оплати - протягом 10 днів з дати ухвалення судового рішення.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Відповідно до послідовної та сталої судової практики розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Зазначений висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, згідно з якою (постановою) об`єднана палата відступила від висновку щодо застосування положень статті 126 ГПК України, викладеного у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 906/194/18, про необхідність надання доказів, які підтверджують фактичне здійснення учасником справи витрат на професійну правничу допомогу, для вирішення питання про розподіл судових витрат. У подальшому наведений висновок об`єднаної палати викладений також у низці постанов Верховного Суду, зокрема: від 01.12.2020 зі справи № 904/5818/19, від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19, від 25.03.2021 зі справи № 903/330/20, від 08.06.2021 зі справи № 910/9243/20, від 02.09.2021 зі справи № 910/21300/17, від 13.09.2021 зі справи № 910/11739/19, від 11.11.2021 зі справи № 922/449/21.

Враховуючи наведене, позивачем за зустрічним позовом доведено фактичне здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу на суму 5 000,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

У свою чергу, відповідачем за зустрічним позовом до суду апеляційної інстанції відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката подано не було.

При цьому, колегією суддів враховується, що відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач за зустрічним позовом просив покласти на відповідача за зустрічним позовом вказані витрати, було надіслано апелянту, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення.

Виходячи з того, що необхідність представництва інтересів позивача за зустрічним позовом у суді апеляційної інстанції було зумовлено зверненням саме відповідача за зустрічним позовом до суду з апеляційною скаргою, вказані витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000, 00 грн. слід покласти на апелянта - Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція".

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі № 910/815/21 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2021 у справі № 910/815/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція".

3. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецоборонсервіс" (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, буд. 26-А, кв. 13, ідентифікаційний код 35714444) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Матеріали справи № 910/815/21 повернути до Господарському суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк