РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/717/21

Господарський суд Чернігівської області, у складі судді Федоренко Ю.В., за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601;

до відповідача: Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго",

вул. Реміснича, 55Б, м. Чернігів, 14000;

предмет спору: про стягнення 15 202 886,41 грн

За участю представників:

від позивача: Поліщук В.О., адвокат

від відповідача: Куценок В.П., адвокат

07.07.2021, Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - АТ "НАК "Нафтогаз України") подано позов до Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" (надалі - АТ "Облтеплокомуненерго") про стягнення 15 202 886,41 грн, з яких: 8 198 081,32 грн пені за період з 27.11.2018 по 27.11.2019; 3 066 350,75 грн трьох відсотків річних за період з 21.11.2018 по 12.04.2021; 3 387 254,46 грн інфляційних втрат за період з січня 2019 року по березень 2021 року, 43 343,92 грн збитків за березень 2019 року та 507 855,96 грн збитків за квітень 2019 року, нарахованих за порушення грошових зобов`язань за договором постачання природного газу №5219/18-БО-39 від 01.10.2018 та складених до нього додаткових угод №№1-18 (надалі - Договір).

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою суду від 12.07.2021 прийнято до розгляду суддею Романенко А.В. дану позовну заяву; відкрито провадження в справі №927/717/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02.08.2021; установлено процесуальні строки для подачі заяв по суті позовних вимог.

02.08.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №1444 від 29.07.2021з додатком, який долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.08.2021 суд постановив оголосити перерву у підготовчому засіданні до 18.08.2021.

09.08.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка долучена судом до матеріалів справи.

17.08.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання та про продовження строку підготовчого провадження.

Суд у судовому засіданні 18.08.2021 задовольнив клопотання відповідача та постановив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 13.09.2021.

07.09.2021 від відповідача на адресу суду надійшли заперечення №1638 від 06.09.2021 на відповідь на відзив з додатком, які долучено судом до матеріалів справи.

13.09.2021, за результатами підготовчого засідання, суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу №927/717/21 до розгляду по суті на 22.09.2021.

У судовому засіданні 22.09.2021 суд постановив оголосити перерву до 25.10.2021.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Чернігівської області №02-01/52/21 від 25.10.2021 у зв`язку з перебуванням судді Романенко А.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 927/717/21 між суддями.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 справу № 927/717/21 передано на розгляд судді Федоренко Ю.В.

Ухвалою суду від 25.10.2021 справу №927/717/21 прийнято до провадження суддею Федоренко Ю.В., ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.11.2021.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується особистим підписом представника відповідача на зворотній стороні ухвали від 25.10.2021 про отримання ним копії ухвали 26.10.2021 та електронним листом позивача від 25.10.2021.

Суд у судовому засіданні 22.11.2021 постановив ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.12.2021.

20.12.2021 суд постановив ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 17.01.2022.

У судовому засіданні 17.01.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиції учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 5218/18-БО-39 постачання природного газу від 01.10.2018 в частині своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу, у зв`язку з чим за порушення грошових зобов`язань за договором позивачем нараховано відповідачу пеню, 3% річних, інфляційні втрати та збитки за березень-квітень 2019 року.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, просить суд зменшити розмір пені до 5%, а трьох відсотків річних та інфляційних втрат до 10% від заявленої суми до стягнення, за виключенням вимог позивача визнаних судом необґрунтованими. Щодо заявлених позивачем до стягнення збитків, відповідач вважає, що позивачем не доведено ні протиправних дій відповідача, ні наявності збитків, ні їх розміру, ні причинно-наслідкового зв`язку. Відповідач також просить врахувати, що 01.10.2018 позивачем (код ЕІС-56Х502, постачальник) було укладено з відповідачем (за одним ЕІС кодом - 56ХQ000039ХІN006, споживач) чотири договори постачання природного газу: № 5219/18-БО-39, № 5218/18-ТЕ-39, № 5220/18-КП-З9, № 5221/18-РО-39. Відповідно до листа позивача від 29.12.2018 облік обсягу використання природного газу споживачем здійснюється постачальником саме в цілому за ЕІС кодом споживача (56ХQ000039ХІN006), а не по кожному договору окремо. Оскільки АТ «НАК «Нафтогаз України» вже враховував фактичний обсяг спожитого природного газу по споживачу за ЕІС-кодом АТ «Облтеплокомуненерго», відповідач вважає, що позивач необґрунтовано здійснив обрахунок відхилення при розрахунку розміру фактичного обсягу спожитого природного газу від підтвердженого (замовленого) споживачем, оскільки відповідачем у березні 2019 року і у квітні 2019 року відхилення обсягів споживання природного газу по споживачу не виходило за межі 5%.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідачем умови договору щодо строків проведення розрахунків були порушені, фактичне прострочення відповідачем строків оплати за договором склало від 1 до 366 днів, відповідачем не надано належних та допустимих доказів поважності порушення умов договору чи/або вчинення дій щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, предметом розгляду поточної справи є договірне відшкодування збитків, а тому підстави для задоволення клопотань відповідача про зменшення розміру пені, 3% річних і інфляційних втрат, а також відмови відповідача від сплати збитків - відсутні.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись, зокрема, на те, що приписами абзаців 2,3 частини 1 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-VІІІ від 03.11.2016, в редакції чинній з 29.08.2021 відповідно до Закону України №1639-IX від 14.07.2021, чітко передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість утворену станом на 1 червня 2021 року за спожитий природний газ. Враховуючи, що станом на 13.04.2021 відповідачем сплачено заборгованість в повному обсязі, позивачем неправомірно заявлено позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені на заборгованість за спожитий газ, що була оплачена АТ «Облтеплокомуненерго» за Договором №5219/18- БО-39 від 01.10.2018 - до 29.08.2021.

Обставини справи встановлені судом.

01.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Облтеплокомуненерго" (надалі - споживач) було укладено договір № 5219/18-БО-39 постачання природного газу (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 до 17.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору).

У подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди до Договору: №1 від 19.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № 3 від 31.10.2018, № 4 від 22.11.2018, №5 від 13.03.2019, №6 від 20.03.2019, №7 від 29.03.2019, №8 від 22.04.2019, № 9 від 24.04.2019, № 10 від 20.05.2019, № 11 від 27.06.2019, № 12 від 27.06.2019, № 13 від 25.07.2019, № 14 від 29.07.2019, № 15 від 23.08.2019, № 16 від 23.08.2019, № 17 від 12.09.2019, № 18 від 27.09.2019, якими вносились зміни до Договору.

На підставі укладених між сторонами додаткових угод до Договору строк його дії неодноразово продовжувався, востаннє був продовжений до 30.09.2019 включно.

Додатковою угодою № 7 від 29.03.2019 до Договору визначено, що по тексту договору слова "Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" замінити словами "Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відповідному відмінку.

Відповідно п. 1.1, 1.2 Договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами.

Перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в т.ч. протягом відповідного розрахункового періоду (в даному випадку й надалі по тексту договору газовий місяць в значенні Кодексу ГРС). Для цього споживач зобов`язаний надати постачальнику не пізніше ніж за три робочі дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим договором (п. 2.4 Договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018).

Пунктом 2.5, 2.6, 2.7 Договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018, сторони визначили, що допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +/- 5% від зазначеного у п. 2.1. обсягу без підписання додаткової угоди.

Розподіл (транспортування) природного газу, який постачається за цим договором, здійснює(ють) оператор(и) газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: «ПАТ «Чернігівгаз», з яким (якими) споживач уклав відповідний договір (договори).

Режим використання природного газу протягом розрахункового періоду ( в тому числі добове використання) споживач визначає самостійно в залежності від своїх виробничих потреб.

Згідно п. 3.1, 3.2.1, 3.7, 3.8 Договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018, постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі: - природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; - імпортованого газу - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Постачання газу за цим Договором здійснюється постачальником виключно за умови підтвердження споживачу номінації в порядку, передбаченому Кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, в редакції, яка діяла станом на 27.07.2018.

Споживач зобов`язаний щодобово не пізніше 13.00 годин надавати Постачальнику на електронну адресу дані про використання природного газу за попередню газову добу.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.4.2, 5.1 Договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018, ціна за 1000 куб. м газу становить 6235,51 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з ПДВ - 7482,61 грн.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.2 Договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018, у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Також Договором передбачено відшкодування споживачем постачальнику збитків та порядок їх нарахування.

Так, відповідно до п. 3.13 Договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1. Договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7. цього Договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

3.13.1. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період.

За умовами п. 5.7 Договору відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.1. цього Договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9. Договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб. м) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1. цього Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1. або 3.13.2. пункту 3.13. цього Договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України.

Споживач зобов`язаний відшкодовувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13. цього Договору (підпункт 8 пункту 6.2 Договору). Постачальник має право вимагати від споживача відшкодування постачальнику збитків, що виникли через порушення споживачем умов пункту 2.1. цього Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених (підпункт 4 пункту 6.3 Договору).

У додатковій угоді № 5 від 13.03.2019 до Договору сторони погодили, що, зокрема, пункти 3.13, 5.7, підп. 8) п. 6.2., підп. 4) п. 6.3. цього Договору застосовуються сторонами з 01.03.2019.

Додатковою угодою № 6 від 20.03.2019 до Договору, укладеною між сторонами, викладено в п. 2.1 Договору Розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» у наступній редакції: постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 17 378,565 тис. куб. м, в тому числі по місяцях: жовтень 2018 року - 884,541 тис. куб. м, листопад 2018 року - 2685,542 тис. куб. м, грудень 2018 року - 3253,351 тис. куб. м, січень 2019 року - 4269,223 тис. куб. м, лютий 2019 року - 2785,908 тис. куб. м, березень 2019 року - 2650,000 тис. куб. м, квітень 2019 року - 850 тис. куб. м.

Додатковою угодою № 8 від 22.04.2019 до Договору, укладеною між сторонами, викладено в п. 2.1 Договору Розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу замовлений споживачем на квітень 2019 року обсяг (об`єм) природного газу, зазначений в таблиці цього пункту, у наступній редакції: квітень 2019 - обсяг 738,000 тис. куб. м. Сторони домовились, що загальний обсяг (об`єм) природного газу, який постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) визначається з врахуванням вищезазначених змін.

На виконання умов Договору постачальник передав у власність споживача природний газ на загальну суму 130 571 521,91 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2018 у кількості 884,541 тис. куб. м на суму 8 393 091,12 грн (за жовтень 2018 року), від 30.11.2018 у кількості 2685,542 тис. куб. м на суму 20 094 868,80 грн (за листопад 2018 року), від 31.12.2018 у кількості 3253,351 тис. куб. м на суму 24 343 563,23 грн (за грудень 2018 року), від 31.01.2019 у кількості 4269,223 тис. куб. м на суму 31 944 939,25 грн (за січень 2019 року), від 28.02.2019 у кількості 2785,908 тис. куб. м на суму 20 845 868,63 грн (за лютий 2019 року), від 31.03.2019 у кількості 2460,546 тис. куб. м на суму 18 411 311,03 грн (за березень 2019 року), від 30.04.2019 у кількості 873,743 тис. куб. м на суму 6 537 879,85 грн (за квітень 2019 року), які підписано сторонами та скріплено печатками сторін, копії яких додано до матеріалів справи (т.1 а.с.68-74).

Заперечень щодо факту передачі природного газу за вищезазначеними актами приймання-передачі, а також щодо його об`єму та вартості від споживача (відповідача) не надходило.

Відповідач зобов`язаний був розрахуватись з позивачем за поставлений природний газ у наступні строки: у жовтні 2018 року - до 26.11.2018, у листопаді 2018 року - до 26.12.2018, у грудні 2018 року - до 25.01.2019, у січні 2019 року - до 25.02.2019, у лютому 2019 року - до 25.03.2019, у березні 2019 року - до 25.04.2019, у квітні 2019 року - до 27.05.2019.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач за отриманий за Договором у спірному періоді природний газ розрахувався у повному обсязі з порушенням строків оплати, встановлених у Договорі, а саме: за газ спожитий у жовтні 2018 року - 06.03.2019, за газ спожитий у листопаді 2018 року - 15.04.2019, за газ спожитий у грудні 2018 року - 09.12.2019, за газ спожитий у січні 2019 року - 04.03.2020, за газ спожитий у лютому 2019 року - 23.04.2020, за газ спожитий у березні 2019 року - 12.02.2021, за газ спожитий у квітні-вересні 2019 року - 13.04.2021, що вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (т.1 а.с.53-67) та виписок з особового рахунку позивача (т.1 а.с.76-97).

Крім того, 21.05.2019 позивач надіслав відповідачу акт-претензію №26-1237-19 від 16.05.2019 з вимогою оплатити збитки у розмірі 510 339,74 грн посилаючись на те, що відповідач у березні 2019 року спожив природний газ у обсязі, меншому ніж замовив, (т.1 а.с. 98-99).

14.06.2019 позивач надіслав відповідачу акт-претензію №26-1921-19 від 11.06.2019 з вимогою оплатити збитки у розмірі 507 855,96 грн посилаючись на те, що відповідач у квітні 2019 року спожив природний газ у обсязі, більшому ніж замовив (т.1 а.с. 104-105).

Вказані акти-претензії отримано відповідачем 22.05.2019 та 18.06.2019 відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.103, 109).

Відповідач направив позивачу мотивовані відмови № 1422 від 13.06.2019 та № 1562 від 04.07.2019 від відшкодування збитків, у яких відхилив акти-претензії про відшкодування збитків (т.1 а.с.111-114).

Позивач здійснив перерахунок по акту-претензії №26-1237-19 від 16.05.2019, у зв`язку з чим сума збитків склала 43 343,92 грн, про що направив відповідачу лист №26/10-3562-19 від 18.11.2019 (т.1 а.с.115).

Відповідач у листі № 2852 від 17.12.2019 підтримав позицію, викладену ним у мотивованій відмові № 1422 від 13.06.2019 (т.1 а.с.116-117).

З огляду на те, що відповідач своєчасно не розрахувався за поставлений позивачем природний газ та не відшкодував суму збитків у добровільному порядку, позивач звернувся до суду про стягнення пені, 3% річних, інфляційних та збитків.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Керуючись п. 7.2 Договору та приписами ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано до сплати відповідачу та заявлено до стягнення 8 198 081,32 грн пені за період з 27.11.2018 по 27.11.2019; 3 066 350,75 грн трьох відсотків річних за період з 21.11.2018 по 12.04.2021; 3 387 254,46 грн інфляційних втрат за період з січня 2019 року по березень 2021 року.

29 серпня 2021 року набрав чинності Закон України «Про заходи спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021р. №1639-ІХ та підпунктом 6 пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого внесено зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII і викладеного його в наступній редакції.

Так, Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VІІІ (далі - Закон) - визначається комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 2, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання І водовідведення за спожиту електричну енергію.

Абзаци 4, 5, 9,10 частини 1 статті 1 цього Закону (в редакції з 29.08.2021) встановлюють, що:

- заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду) - кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу» операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування;

- постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України" за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу, укладеними з учасниками процедури врегулювання заборгованості, а також за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу, укладеними з учасниками процедури врегулювання заборгованості, право вимоги заборгованості за якими набуто НАК "Нафтогаз України" та її дочірньою компанією "Газ України" шляхом заміни кредитора у зобов`язанні;

- процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості:

- реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

- учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу, оператор газотранспортної системи та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, оператори газорозподільних систем, електропостачальники або оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 Закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

У відповідності до абзацу 1 частини 1 статті 7 вказаного Закону на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Приписами абзаців 2,3 частини 1 статті 7 Закону України № 1730-VІІІ від 03.11.2016 в редакції чинній з 29.08.2021 відповідно до Закону України №1639-IX від 14.07.2021 чітко встановлено, що нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону.

Таким чином, оскільки статті 4, 5 Закону 1730-VІІІ визначають умови проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, то статтею 7 Закону чітко передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість утворену станом на 1 червня 2021 року за спожитий природний газ.

Отже, абзаци 2, 3 частини 1 статті 7 Закону № 1730-VIII чинній з 29.08.2021 - є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ (споживачів) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом, а саме 29.08.2021. При цьому, виконання даної норми не залежить від будь яких інших фактів, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі.

Так, відповідно до умов укладеного Договору постачання природного газу №5219/18-БО-39 від 01.10.2018 заборгованість за спожитий природний газ у відповідача перед позивачем виникла за період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року.

Факт виникнення заборгованості у відповідача по розрахункам за 2018-2019 роки підтверджується поданими позивачем доказами, а саме: актом приймання-передачі природного газу за жовтень 2018 року від 31.10.2018, актом приймання-передачі природного газу за листопад 2018 року від 30.11.2018; актом приймання-передачі природного газу за грудень 2018 року від 31.12.2018; актом приймання-передачі природного газу за січень 2019 року від 31.01.2019; актом приймання-передачі природного газу за лютий 2019 року від 28.02.2019; актом приймання-передачі природного газу за березень 2019 року від 31.03.2019; актом приймання-передачі природного газу за квітень 2019 року від 30.04.2019.

Відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №268 від 10 жовтня 2017 року «Про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання» та Повідомлення про включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» Акціонерне товариства «Облтеплокомуненерго», , основний вид діяльності згідно ліцензії виробництво, транспортування та постачання теплової енергії - включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (т.2 а.с.197-198).

Так, з доданої позивачем до позовної заяви довідки по операціях та балансова одиниця за Договором №5219/18-БО-39 від 01.10.2018 вбачається, що остаточне погашення заборгованості за вказаним договором відповідачем було здійснено 13.04.2021, тобто на час набуття чинності 29.08.2021 Закону України «Про заходи спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021р. №1639-ІХ, яким внесено зміни до Закону України №1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» заборгованість відповідачем була сплачена в повному обсязі.

Таким чином, оскільки абзаци 2, 3 частини 1 статті 7 вказаного Закону України 1730-VІІІ носять імперативний характер, їх виконання не потребує вчинення будь-яких дій від теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено лише у залежність до умови щодо погашення основної заборгованості за спожитий природний газ у відповідний строк набрання чинності змін до Закону №1730-VIII, тобто до 29.08.2021, позивачем неправомірно заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованих інфляційних втрат, 3% річних та пені на заборгованість за спожитий газ, що була оплачена відповідачем за Договором №5219/18- БО-39 від 01.10.2018 - до 29 серпня 2021 року.

Аналогічні правові позиції викладені у Постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16.

Зокрема Верховний Суд в своїх правових висновках вказав, що нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат після вступу Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в силу вимог частини 3 статті 7 Закону є неправомірним на заборгованість, що була погашена до набрання чинності вказаним законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онерїлдіз проти Туреччини", "Меgadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онерїлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Отже, частиною 3 статті 7 Закону законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи викладені норми Закону, суд вважає, що ч.3 ст.7 Закону підлягає застосуванню на заборгованість відповідача за природний газ, що погашена до набрання чинності Законом. Тому, пеня, інфляційні нарахування та проценти річних не підлягають нарахуванню на вказані зобов`язання.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII, що набрали чинності з 29.08.2021, та обставини, що нарахування позивачем інфляційних втрат, 3% річних та пені було здійснено по зобов`язанням згідно Договору №5219/18-БО-39 від 01.10.2018, які були сплачені відповідачем станом на 13.04.2021, тобто до часу набуття чинності Законом 29.08.2021, а тому позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення з АТ «Облтеплокомуненерго» 8 198 081,32 грн пені; 3 066 350,75 грн трьох відсотків річних; 3 387 254,46 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених до стягнення збитків.

Відповідно до положень п.1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2496 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vп) x Ц х K,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу;

Vп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період;

Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу;

К- коефіцієнт, який визначається постачальникові та не може перевищувати 0,5.

Аналогічні за змістом положення погоджені сторонами у пункті 3.13 Договору (в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018).

Згідно з п. 3 розділу VI Правил постачання природного газу за результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог:

1) форма акта-претензії є довільною;

2) при порушенні, зазначеному в підпункті 3 пункту 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням.

Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування.

У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента.

Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому, суд зазначає, що на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Також, при вирішенні даного спору необхідним є застосування категорій стандартів доказування, оскільки саме принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розмір, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом підлягає доведенню позивачем перед судом.

Натомість, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Судом встановлено, що за умовами п. 2.1 Договору (у редакції Додаткової угоди №6 від 20.03.2019) обсяг замовленого споживачем природного газу у березні 2019 року становив 2650,000 тис. куб. м.

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 обсяг спожитого відповідачем природного газу у березні 2019 року становив 2460,546 тис. куб. м. (на 189,454 тис. куб. м менше від замовленого обсягу).

За умовами п. 2.1 Договору (у редакції Додаткової угоди №8 від 22.04.2019) обсяг замовленого споживачем природного газу у квітні 2019 році становив 738,000 тис. куб. м.

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 обсяг спожитого відповідачем природного газу у квітні 2019 року становив 873,743 тис. куб. м. (на 135,743 тис. куб. м більше від замовленого обсягу).

Сторони домовились про те, що допускається зменшення або перевищення місячних обсягів споживання природного газу, встановлених у даному пункті, в розмірі до 5% без проведення коригування. Споживач самостійно визначає планові обсяги споживання природного газу і несе відповідальність за їх правильне визначення.

Посилаючись на приписи п.3.13 договору та п.1 розділу VI Правил постачання природного газу, АТ "НАК "Нафтогаз України" просить стягнути з відповідача 43 343,92 грн збитків за березень 2019 року та 507 855,96 грн збитків за квітень 2019 року за невідповідності фактично спожитого природного газу замовленим обсягам природного газу за період березень-квітень 2019 року.

В контексті приписів ст.225 ГК України збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Отже, право постачальника вимагати, на підставі Правил постачання природного газу та укладеного договору, від споживача відшкодування збитків за використання меншого/більшого обсягу від замовленого об`єму природного газу не звільняє позивача від тягара доказування понесених збитків.

Водночас, позивачем, окрім розрахунку розміру збитків, не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження дійсного понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором.

Судом встановлено, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором; позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між меншим обсягом спожитого газу у березні 2019/більшим обсягом спожитого газу у квітні 2019, ніж погодженого у Договорі, і понесеними у зв`язку з цим збитками; у матеріалах справи відсутні достовірні докази, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника).

Крім того, суд враховує, що згідно п. 3 розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

У відповідності з п. 1 розділу ІІ Правил підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема, наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу.

ЕІС-код (EnergyIdentificationCode) - персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний в установленому порядку Оператором ГРМ (по споживачах, які підключені до газорозподільної системи) або Оператором ГТС (по споживачах, які підключені до газотранспортної системи) (абз. 4 п. 5 розділу І Правил).

01 жовтня 2018 року Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальником) було укладено з Акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» (за одним ЕІС-кодом - 56ХQ000039ХІN006, Споживачем) чотири договори постачання природного газу: № 5218/18-ТЕ-39 (для виробництва теплової енергії для надання населенню послуг з опалення та постачання гарячої води), № 5219/18-БО-39 (для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними організаціями), № 5220/18-КП-З9 (для виробництва теплової енергії суб`єктам господарювання, які не є бюджетними установами), № 5221/18-РО-39 (для виробництва теплової енергії для релігійних організацій) (т.2 а.с.41-71).

Відповідно до положень пункту 10 розділу II Правил, інформаційна платформа Оператора ГТС ідентифікує відповідача - Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» як споживача природного газу саме за єдиним ЕІС-кодом, а тому алокація фактичних обсягів спожитого природного газу здійснюється в цілому по споживачу, а не по окремо укладеним договорам між постачальником та споживачем.

Пунктом 3.7 укладеного Договору № 5218/18-ТЕ-39 від 01.10.2018 (в редакції додаткової угоди № 4 від 22.11.2018) також встановлено, що споживач зобов`язаний щодобово не пізніше 13:00 годин надавати Постачальнику на електронну адресу дані про використання природного газу за попередню газову добу.

На виконання пункту 3.7 укладеного Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 22.11.2018) 29.12.2018 позивач - АТ «НАК «Нафтогаз України» своїм електронним листом направив відповідачу типову форму щодо надання Споживачем Постачальнику звіту (даних) про використання природного газу за попередню газову добу, відповідно до якої обсяг використання природного газу споживачем здійснюється постачальником вцілому саме за ЕІС-кодом Споживача (56ХQ000039ХІN006), а не по кожному договору окремо (т.2 а.с.72-73).

Крім того, суд враховує, що споживання відповідачем газу здійснюється шляхом його спалювання у котельнях, до яких газ доставляється одним-єдиним газопроводом. При цьому, неможливо відслідкувати обсяг газу, який призначається для окремого договору і залежить від категорії споживача тепла та гарячої води. Неможливо відслідкувати і фактичний обсяг газу, спожитий для виробництва тепла та гарячої води для певної категорії споживачів по окремому договору. Для забезпечення теплом та гарячою водою певної категорії споживачів окремі газопроводи, котельні, теплові магістралі відсутні, облік використання газу у котельні для певної категорії споживачів відсутній і технічно неможливий.

Із поданих відповідачем довідок від 29.01.2021р. №172,173 про фактичні обсяги споживання АТ «Облтеплокомуненерго» природного газу за березень 2019 року та квітень 2019 року (за єдиним ЕІС-кодом споживача 56ХQ000039ХІN006), вбачається, що за 4 договорами про постачання природного газу, укладеними 01.10.2018 між сторонами:

- замовлений відповідачем в березні 2019 року обсяг (об`єм) природного газу становив 12 494,0 тис. м3 (в додатковій угоді №4 від 22.11.2018); 10 531,5 тис. м3 (в додатковій угоді №6 від 20.03.2019); фактично відповідачем було спожито в березні 2019 року 10 548,917 тис. м3; відхилення - 17,417 тис. м3 від замовленого обсягу (об`єму), що в процентному співвідношенні становить 0,2%;

- замовлений відповідачем у квітні 2019 року обсяг (об`єм) природного газу становив 3911,0 тис. м3 (в додатковій угоді №4 від 22.11.2018); 3700,0 тис. м3 (в додатковій угоді №8 від 22.04.2019); фактично відповідачем було спожито в квітні 2019 року 3658,756 тис. м3; відхилення - 41,244 тис. м3 від замовленого обсягу (об`єму), що в процентному співвідношенні становить 1,1%;

Отже, в процентному співвідношенні фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу відрізняється від замовленого обсягу газу за березень 2019 року на 0,2%; за квітень 2019 року на 1,1%, тобто менше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу.

Враховуючи відсутність можливості у відповідача визначити фактичний обсяг спожитого природного газу за окремим договором станом на кінець відповідного розрахункового періоду (газового місяця), відповідач фактично позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за договором шляхом надання позивачу не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу двох екземплярів належним чином оформленої додаткової угоди про коригування замовленого обсягу природного газу за договором.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, також дотримується позиції про неправомірність нарахування збитків та проведення розрахунку постачальником АТ «НАК «Нафтогаз України» розміру відхилення фактичного обсягу спожитого природного газу від підтвердженого (замовленого) споживачем за окремими договорами, а не за обсяг спожитого природного газу за ЕІС-кодом споживача (лист № 8712/16/7-19 від 16.08.2019) (т.2 а.с.87-89).

Отже, встановивши відсутність достовірних доказів, які б свідчили про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення збитків не підлягають задоволенню.

При цьому, суд зауважує, що пункт 3.13 договору та пункт 1 розділу VI Правил дійсно передбачають можливість відшкодування збитків споживачем. Проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків, оскільки вказане право на стягнення збитків з споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому ГПК України.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі №911/3215/20, від 26.10.2021 у справі № 904/6985/20, в яких предметом розгляду були аналогічні правовідносини та вимоги як і у справі №927/717/21.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.236 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" про стягнення 8 198 081,32 грн пені, 3 066 350,75 грн трьох відсотків річних, 3 387 254,46 грн інфляційних втрат, 43 343,92 грн збитків за березень 2019 року та 507 855,96 грн збитків за квітень 2019 року, задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір у сумі 228 043,30 грн покладається на позивача.

Керуючись ст.129, 130, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст.256 Господарського процесуального кодексу України

Повний текст рішення складено та підписано 24.01.2022.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Ю.В. Федоренко