ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

27.01.2022 м.Дніпро Справа № Б29/59/04

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Орєшкіної Є.В.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЦЕНТР - УКРАЇНА" на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2011 року у справі № Б29/59/04 (суддя Полєв Д.М.)

за заявою Закритого акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк, м. Дніпропетровськ

до боржника Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірми „Наукова Національної академії аграрних наук України", с. Горького Дніпропетровського району Дніпропетровської області

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2011 року у справі № Б29/59/04 визнано Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірми „Наукова Національної академії аграрних наук України", с. Горького Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Наукова, 8 (код ЄДРПОУ 03374617) - банкрутом.

Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 1 рік до 29.08.12 року.

Зазначено, що з дня прийняття господарським судом постанови підприємницька діяльність припиняється, строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута та зобов`язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), повернення коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності вважається таким, що настав, припиняється нарахування неустойки, процентів та інших видів економічних санкцій по усіх видах заборгованості банкрута, вимоги за зобов"язаннями банкрута, що виникли під час проведення процедур банкрутства, пред"являються в межах ліквідаційної процедури. Припиняються повноваження органів управління банкрута, ліквідатора і повноваження власника майна.

Скасовано всі арешти, накладені на майно боржника - Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірми „Наукова Національної академії аграрних наук України", с. Горького Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Наукова, 8 та інші обмеження щодо розпорядження майном боржника (в тому числі, усі податкові застави, застави рухомого та нерухомого майна). Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Ліквідатором Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірми „Наукова Національної академії аграрних наук України", с. Горького Дніпропетровського району Дніпропетровської області призначено арбітражного керуючого Горба Володимира Андрійовича, ліцензія АВ №547718 (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, 53, оф.4; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЦЕНТР - УКРАЇНА" 21.12.2021 року звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою на вказану постанову.

Просить:

- поновити строк на апеляційне оскарження постанови господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2011 року у справі № Б29/59/04;

- скасувати постанову господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2011 року у справі № Б29/59/04;

- направити справу № Б29/59/04 до господарського суду Дніпропетровської області для подальшого розгляду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що:

- ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2021 року, замінено кредитора ПФ «Попов і К» його правонаступником - ТОВ «АГРОЦЕНТР-УКРАЇНА» у справі №Б29/59/04 про банкрутство ДП «НВДА «НАУКОВА» НААН УКРАЇНИ» в частині грошових вимог у розмірі 224 005,30 грн - 4 черга задоволення.

- ознайомившись 10.11.2021 року з матеріалами справи, кредитор -ТОВ «АГРОЦЕНТР-УКРАЇНА» вважає постанову господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2021 такою що суперечить Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»

( в редакції до 19.01.2013 року);

- ТОВ «АГРОЦЕНТР-УКРАЇНА» вважає, що звернувся з апеляційною скаргою у строк встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України (21.12.2021 року).

Ознайомившись з матеріалами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті апеляційної скарги з огляду на наступне:

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

За змістом частин першої та другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення ( п. 8 частини першої статті 129 Конституції України).

Отже, держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина ( абзац третій підпункту 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 р. № 11-рп/2007 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі Конвенція ) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 р. вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, ч. 1 ст. 254 ГПК України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або рішення містить судження про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмета та підстав позову.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку ст. 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, що означає, що скаржник має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним

Водночас, судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах.

Постанова суду першої інстанції, яка оскаржується незалученою особою в апеляційному порядку, прийнята судом 29.08.2011 року, тобто до набрання чинності з 15.12.2017 року ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VІІІ.

Згідно з п. 13 ч. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України ( в редакції, чинній з 15.12.2017 року ) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи ( ч. 3 ст. 3 ГПК України ).

Отже, судові рішення, що ухвалені до 15.12.2017 року, тобто до набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VІІІ, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, проте розгляд таких скарг здійснюється за правилами, встановленими ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 12.11.2018 року по справі № 54/239.

У ч. 2 ст. 261 ГПК України визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Здійснивши аналіз ч. 2 ст. 261 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати у вказаній вище постанові констатував, що у ній врегульовано порядок вчинення процесуальної дії судом апеляційної інстанції, а саме, відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими з порушенням строку. Тоді як строки оскарження судових рішень суду першої інстанції, ухвалених до 15.12.2017 року, врегульовані у ст. 93 ГПК України ( в редакції, чинній до 15.12.2017 року ).

Згідно зі ст. 93 ГПК України ( в редакції, чинній до 15.12.2017 року ) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п`яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень ч. 4 ст. 91 цього Кодексу.

Таким чином, згідно зі ст. 93 ГПК України ( в редакції, чинній до 15.12.2017 року ) норми щодо річного присічного строку для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції розповсюджувались на апеляційній скарги, подані прокурором або органом державної влади, або органом місцевого самоврядування. На інших учасників судового процесу норми щодо присічного річного строку для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції не розповсюджувались, а тому всі, окрім зазначених учасників судового процесу, мали право на поновлення строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції поза межами вказаного річного строку у разі, якщо суд за заявою особи, що подала апеляційну скаргу, знайде підстави для поновлення цього строку - визнає поважними причини пропуску скаржником строку подання апеляційної скарги. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.05.2018 року по справі № 910/7599/15-г.

Вирішуючи питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими на судові рішення, що ухвалені до 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції керується, в тому числі, приписами ч. 2 ст. 261 ГПК України ( в редакції, чинній з 15.12.2017 року). Відтак, встановивши відсутність винятків, визначених у пунктах 1, 2 ч. 2 ст. 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, незалежно від поважності причин пропуску строку скаржником на апеляційне оскарження ( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 12.11.2018 року по справі № 54/239 ).

В якості підстави для поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 261 ГПК України, скаржник посилається на ту обставину, що він не був учасником справи на час винесення постанови від 29.08.2011 року, однак 22.04.2021 року набув статус кредитора по справі №Б29/59/04 і спірна постанова безпосередньо стосується його прав та обов`язків.

Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених спеціальним законом, що встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи (стаття 12 ГПК України).

Строки на подання апеляційної скарги визначені статтею 256 ГПК України. Водночас, в частині другій статті 261 ГПК України встановлено загальне правило, за яким незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Одночасно вказана процесуальна норма встановлює два виключення з цього правила, а саме: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки (пункт 1 частини 2); (2) пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (пункт 2 частини 2).

Таким чином, у разі подання апеляційної скарги на судове рішення після спливу одного року з дня складення повного тексту цього рішення, суд апеляційної інстанції має перевірити та надати оцінку наявності підстав для застосування до такої апеляційної скарги наслідків, передбачених частиною 2 статті 261 ГПК України, а саме щодо зазначення та обґрунтування скаржником випадків, передбачених пунктами 1, 2 зазначеної норми, наявність яких надає право на поновлення строку апеляційного оскарження.

Отже, докази того, що на час прийняття оскаржуваної постанови апелянт був учасником справи про банкрутство, що апелянт є особою, права якої порушено оскаржуваною постановою, відсутні.

Підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 235, 254, 258, 260, ч. 2 ст. 261 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРОЦЕНТР - УКРАЇНА" в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЦЕНТР - УКРАЇНА" на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2011 року у справі № Б29/59/04.

Апеляційну скаргу повернути скаржнику.

Додаток (скаржнику): - апеляційна скарга б/н від 20.12.2121 року на 75 арк.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку, передбаченому ст. 286 - 291 ГПК України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Є.В. Орєшкіна