ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. Справа №910/10748/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.

представники сторін згідно з протоколом судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 (повне рішення складено 10.11.2021)

у справі №910/10748/21 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління

до Будинкоуправління №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, в особі Голови ліквідаційної комісії

про зобов`язання визнати та включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторські вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі - ККЕУ) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Будинкоуправління №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі - Будинкоуправління), в особі Голови ліквідаційної комісії про зобов`язання відповідача визнати кредиторські вимоги у розмірі 879 521,27 грн та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу останнього.

В обґрунтування позовних вимог Управління посилалося на безпідставну відмову відповідача у визнанні та включенні в проміжний ліквідаційний баланс кредиторських вимог позивача на суму 879 521,27 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/10748/21 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ККЕУ звернулося до суду зі спливом майже двадцяти місяців після прийняття відповідачем спірного рішення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Управління звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/10748/21 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не дослідив всіх поданих з боку позивача доказів, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2021 апеляційну скаргу Управління на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/10748/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Управління на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 до надходження матеріалів справи №910/10748/21 до Північного апеляційного господарського суду.

8 грудня 2021 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10748/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/10748/21 та призначено до розгляду 13.01.2022.

В судовому засіданні 13.01.2022 представник позивача підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та просила скасувати оскаржуване рішення.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Проте, явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання не забезпечив, про поважність причин неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу на адресу суду не надходило.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, в межах доводів апеляційної скарги, зазначає наступне.

Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2019 №412 прийнято рішення щодо ліквідації Будинкоуправління, а також визначено строк для пред`явлення вимог кредиторів - до 02.10.2019.

2 вересня 2019 року на сайті Міністерства юстиції України оприлюднено оголошення про рішення щодо припинення юридичної особи - Будинкоуправління.

Листом від 27.09.2019 №517/6176 ККЕУ звернулося до Голови ліквідаційної комісії відповідача із заявою про визнання вимог кредитора на загальну суму 2 804 519,08 грн, з яких: 76 798,36 грн - заборгованість відповідача за укладеним між сторонами договором про відшкодування вартості за спожиту теплову енергію від 01.01.2013 №61-2013507 за спожиту протягом лютого 2016 року - березня 2017 року теплову енергію (перша вимога); 548 533,63 грн - заборгованість відповідача за укладеним між сторонами договором про відшкодування вартості за спожиту теплову енергію від 01.01.2013 №61-2013506 за спожиту протягом грудня 2014 року - листопада 2015 року теплову енергію (друга вимога); 747 124,20 грн - заборгованість відповідача за укладеним між сторонами договором про відшкодування вартості за спожиту теплову енергію від 01.01.2013 №61-2013508 за спожиту протягом березня 2016 року - березня 2017 року теплову енергію (третя вимога); 1 432 062,89 грн - заборгованість відповідача за надані останньому автопослуги (з них: 552 541,62 грн - заборгованість за автопослуги, надані позивачем протягом 2001-2017 років, визнана боржником шляхом підписання відповідних актів звірки взаєморозрахунків; 879 521,27 грн - заборгованість за автопослуги та матеріали, що обліковується на позабалансовому рахунку позивача 07 "Списані активи") (четверта вимога).

10 червня 2021 року на адресу ККЕУ надійшов лист Голови ліквідаційної комісії Будинкоуправління від 20.11.2019 №158, яким позивача повідомлено про прийняття кредиторських вимог на загальну суму 1 886 499,83 грн, з яких: перша вимога - на суму 76 798,36 грн; друга вимога - на суму 510 035,70 грн (відмовлено в задоволенні кредиторських вимог позивача на суму 38 497,92 грн в цій частині внаслідок фактичного погашення відповідачем означеної частини боргу); третя вимога - на суму 747 124,20 грн; четверта вимога - на суму 552 541,62 грн (визнану боржником).

Враховуючи відмову в задоволенні кредиторських вимог позивача по четвертій вимозі на суму 879 521,27 грн, що становить вартість наданих позивачем відповідачу протягом 1992 по 2001 роки автопослуг (з яких: 597 072,36 грн - вартість автопослуг, 282 448,91 грн - вартість матеріалів), яка рахується на позабалансовому рахунку ККЕУ 07 "Списані активи" та підтверджується оборотною відомістю за рахунками 011;021;081;073;071 та довідкою позивача від 26.09.2019 №517/6150, позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання визнати його кредиторські вимоги у загальному розмірі 879 521,27 грн та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу відповідача.

Відповідно до статті 151 Цивільного кодексу Української РСР (у редакції чинній на вказаний позивачем момент виникнення спірних правовідносин) в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків (стаття 41 ЦК УРСР).

Згідно з частиною 1 статті 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Пунктом 1 частини 1 статті 44 ЦК УРСР передбачено, що повинні укладатись у письмовій формі угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Разом із тим, частиною 1 статті 43 ЦК УРСР унормовано, що угоди, що виконуються під час їх укладення, можуть укладатись усно, якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до статті 154 ЦК УРСР, коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась.

Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

В передбачених законом випадках договір може бути укладений шляхом прийняття до виконання замовлення.

В обґрунтування позовних вимог ККЕУ посилалося на те, що спірна сума кредиторських вимог у загальному розмірі 879 521,27 грн складається з двох частин: 597 072,36 грн - вартість автопослуг, наданих позивачем відповідачу за усним договором про надання автомобільних послуг; 282 448,91 грн - вартість матеріалів, відчужених позивачем на користь відповідача за усним договором купівлі-продажу.

За приписами статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У той же час, ЦК УРСР не містив окремого нормативного регулювання правовідносин, предметом яких є надання послуг (автопослуг), проте диспозитивний метод правового регулювання цього кодифікованого акта передбачав можливість виникнення цивільних прав і обов`язків з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (статті 4 ЦК УРСР).

На підтвердження наявності спірного боргу відповідача перед позивачем у сумі 879 521,27 грн, неправомірно не включеного, на думку ККЕУ, до кредиторських вимог, останнє посилалося на те, що дана заборгованість обліковується на позабалансовому рахунку ККЕУ 07 "Списані активи" та підтверджується оборотною відомістю позивача за рахунками 011;021;081;073;071, а також довідкою позивача від 26.09.2019 №517/6150.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що копія оборотної відомості за рахунками 011;021;081;073;071, а також копія довідки позивача від 26.09.2019 №517/6150 не можуть підтверджувати вищенаведені обставини та не свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо включення та визнання спірної суми кредиторських вимог.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції чинній на час вказаного позивачем періоду виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинним документом - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В той же час, судом першої інстанції правильно встановлено, що ККЕУ не надано суду жодних первинних документів, які містять відомості про господарські операції з продажу відповідачу протягом 1992-2001 років матеріалів чи надання Будинкоуправлінню автомобільних послуг.

Крім того, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що ККЕУ не доведено періоду надання вищенаведених послуг та відчуження на користь відповідача певних товарів, їх конкретних характеристик, вартості тощо. У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним спірної суми заборгованості у розмірі 879 521,27 грн.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява №16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Враховуючи вищевказані обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суддівська колегія, про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Частиною 3 статті 112 ЦК України встановлено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду з позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що останнім не пропущено місячний строк для звернення з позовною заявою, встановлений частиною 3 статті 112 ЦК України, оскільки лист Голови ліквідаційної комісії Будинкоуправління від 20.11.2019 №158 направлений відповідачем 07.06.2021, що підтверджується відбитком календарного штемпеля підприємства поштового зв`язку на копії конверта відповідача, та отриманий ККЕУ - 10.06.2021. Проте, вказана обставина не спростовує висновків місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статей 73, 74, 77 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом із тим, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, також залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/10748/21 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги ККЕУ витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/10748/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 у справі №910/10748/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/10748/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.01.2022.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран