ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2022 р. Справа№ 910/10787/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

без виклику представників сторін

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 року

у справі №910/10787/21 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехноторгсервіс"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо"

про стягнення 92 337,76 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехноторгсервіс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 92 337,76 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) від 12.02.2019 року № DNH0MA-1048.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехноторгсервіс" 64 737, 92 грн страхового відшкодування, 10 000,00 грн вартості експертних досліджень та 1837,33 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити, а в іншій частині залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Так, скаржник вказав, що у висновку судового експерта №5206/20/20 від 21.07.2020 року, де визначалась вартість ремонту після пожежі, значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) дорівнює нулю, що не відповідає дійсності, оскільки перед пожежею, автомобіль потрапив в ДТП, де отримав значні механічні пошкодження та деформував кузов, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу.

При цьому, скаржник наголосив, що коефіцієнт фізичного зносу (Ез) і втрата товарної вартості (ВТВ) визначається виключно на підставі товарної оцінки, у зв`язку з цим у справі необхідно провести експертизу.

Також, за твердженням скаржника, витрати понесені позивачем на проведення експертизи не є прямими збитками, не входять до визначення завданої матеріальної шкоди і не є судовими витратами в розумінні ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а тому вимога про стягнення витрат на проведення експертизи у сумі 10000,00 грн не підлягала задоволенню.

Крім того, до апеляційної скарги додано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи (в порядку передбаченому ст. 267 Господарського процесуального кодексу України) на вирішення якої поставити наступні питання:

- яка вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «JAC BA0131» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.09.2019 року з урахуванням фізичного зносу?

- яка вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «JAC BA0131» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), пошкодженого внаслідок пожежі, яка мала місце 16.10.2019 року з урахуванням фізичного зносу?

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 року для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/10787/21 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку, відповідно до чинного законодавства.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 року у справі №910/10787/21. Розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) своєю ухвалою від 23.11.2021 року.

07.12.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого позивач просив суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 року - без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що умовами договору страхування встановлено, що розмір завданих збитків визначається відповідачем на підставі експертної оцінки розміру збитку, а не на підставі звіту оцінювача відповідача.

При цьому, за твердженням позивача наголосив, що в апеляційній скарзі скаржник зазначив, що нібито судом не було враховано п. 4.5 договору страхування, відповідно до якого відшкодування збитків проводиться з вирахуванням фізичного зносу частин, деталей і приладдя, що підлягають зміні, станом на день настання страхового випадку, а що «у висновку судового експерта №5206/20/20 від 21.07.2020 року, де визначалась вартість ремонту після пожежі, значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) дорівнює нулю». В той же час у вказаному висновку експерта такого взагалі не значиться, що свідчить про намагання адвоката відповідача ввести суд в оману.

Колегія суддів розглянувши клопотання скаржника про призначення судової автотоварознавчої експертизи (в порядку передбаченому ст. 267 Господарського процесуального кодексу України) дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Так, дане клопотання, зокрема, було мотивоване тим, що в матеріалах справи наявні два авто товарознавчих дослідження, наданих на замовлення учасників справи, висновки щодо вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «JAC BA0131» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) є відмінними між собою (в частині визначення вартості регіональної нормо-години для проведення відновлювального ремонту автомобіля). У висновку поданому Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртехноторгсервіс" вона складає 1187,00 грн, у звітах Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" - 440,53 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно ч. 1 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1 Закону України "Про судову експертизу").

З вищезазначених приписів чинного законодавства вбачається, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалі справи, позивачем в обґрунтування своїх вимог до позовної заяви було додано висновок судового експерта Дроздова Юрія Володимировича від 21.07.2020 року № 5106/20/20.

Водночас, скаржником на підтвердження його доводів надано відповідь на адвокатський запит від 20.09.2021 року за вих. №1/21/2, що не є висновком експерта в розумінні вищевказаних норм. Крім того, як слідує із вказаної відповідачі, остання не містить застереження щодо обізнаності судового експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та має консультативний характер та відповідно не приймається судом апеляційної інстанції у якості належного та допустимого доказу.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що визначеною страховиком (скаржником) станцією техобслуговування Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро Скан-Сервіс" є єдиною, що гарантувала можливість здійснення усіх видів відновлювальних робіт згідно акту огляду від 17.10.2019 року), відповідно експертом було взято норма-години саме цього підприємства.

Водночас, матеріали справи не містять вимог відповідача до позивача щодо виконання робіт на інших СТО для здійснення відновлювального ремонту ТЗ.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 12.02.2019 року між позивачем (страхувальник) та відповідачем (страховик) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) № DNH0MA-1048, за яким останнім застраховано майнові інтереси Товариства, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем JAC N75, державний номерний знак: НОМЕР_1 .

Строк дії договору встановлено з 13.02.2019 року по 12.02.2020 року включно; страхова сума - 879 992,00 грн.

Розмір безумовної франшизи за ризиками: "незаконне заволодіння", "конструктивна загибель" - складає 7 % від страхової суми, по решті ризиків - 1%.

08.09.2019 року на 138 км автошляху Знам`янка-Луганськ-Ізварине сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у результаті якої транспортний засіб JAC N75, державний номерний знак: НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.

Вказана ДТП сталася внаслідок порушення водієм застрахованого транспортного засобу ОСОБА_1 правил дорожнього руху України, що було встановлено постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2019 року у справі № 178/1334/19.

Розмір збитків, завданих власнику застрахованого транспортного засобу в результаті ДТП, відповідно до звіту від 16.09.2020 року № 54-02.20, складеного оцінювачем ОСОБА_2 на замовлення відповідача, склав 166 851,68 грн.

Компанія розрахувала та виплатила на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Скан-Сервіс", яке здійснювало відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу, суму страхового відшкодування в розмірі 158 051,76 грн (вартість відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи в розмірі 8 799,92 грн), що підтверджується платіжним дорученням від 07.10.2020 року № 28672 на вказану суму.

Крім того, листом від 16.10.2019 року № 16/10-2 позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку, а саме: пожежі на території бази позивача, розміщеної за адресою: місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, 149.

У результаті пожежі було пошкоджено транспортний засіб JAC N75, державний номерний знак: НОМЕР_1 .

Розмір збитків, завданих власнику застрахованого транспортного засобу в результаті пожежі, відповідно до звіту від 16.09. 2020 року № 54-02.20/2, складеного оцінювачем ОСОБА_2 на замовлення відповідача, склав 32 885,92 грн.

За вказаним страховим випадком страховик розрахував та виплатив на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Скан-Сервіс" (яке здійснювало відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу) у загальному розмірі 24 085,30 грн (вартість відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи в розмірі 8 799,92 грн), що підтверджується платіжним дорученням від 07.10. 2020 року № 28673 на вказану суму.

Всього за обома страховими випадками відповідачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 182 137,06 грн.

Так, за твердженням позивача загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу JAC N75, державний номерний знак: НОМЕР_1 , склала 264 474,82 грн, що підтверджується рахунком станції технічного обслуговування від 28.03.2021 року № DP-2002503 та актом виконаних робіт від 30.03.2021 року № DP-2002164, підписаним позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Скан-Сервіс", яке здійснювало відновлювальний ремонт транспортного засобу (а.с. .

Відтак позивачем було самостійно сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Скан-Сервіс" різницю вартості ремонту вказаного транспортного засобу в розмірі 82 337,76 грн за платіжним дорученням від 18.10.2020 року № 2529 на вказану суму (наявне в матеріалах справи).

При цьому, позивачем було додано до матеріалів справи висновок судового експерта Дроздова Юрія Володимировича від 21.07.2020 року № 5106/20/20, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу JAC N75, державний номерний знак: НОМЕР_1 ., пошкодженого внаслідок ДТП, складає 241 387,98 грн.

Також позивач надав до матеріалів справи висновок судового експерта Дроздова Юрія Володимировича від 21.07. 2020 року № 5206/20/20, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту зазначеного транспортного засобу, пошкодженого внаслідок пожежі, складає 43 213,07 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

За умовами пункту 1.1. умов страхування добровільного страхування наземного транспорту (додаток № 1 до договору страхування, укладеного між позивачем і відповідачем) страховими випадками за договором є, зокрема: дорожньо-транспортна пригода та випадкове пошкодження (або знищення) транспортного засобу внаслідок, серед іншого, пожежі.

Відповідно до пункту 4.1. умов страхування розмір завданих збитків визначається після огляду транспортного засобу та на підставі експертної оцінки розміру збитку (кошторисної вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу) з урахуванням документів, наданих страхувальником, а також документів і відомостей, зібраних страховиком самостійно, а саме: переліком знищених, пошкоджених або таких, що зникли, вузлів, агрегатів, деталей, приладдя та оздоблення транспортного засобу або самого транспортного засобу.

Пунктом 4.8. умов страхування сторони погодили, що страхове відшкодування, яке виплачується, зменшується на розмір безумовної франшизи за кожним страховим випадком. У разі проведення ремонту застрахованого транспортного засобу на СТО, узгодженій зі страховиком, страхувальник сплачує СТО за ремонт тільки суму безумовної франшизи, а залишок вартості ремонту перераховує Страховик на підстав рахунку СТО.

Згідно з пунктом 4.4. цих умов при настанні страхового випадку відшкодуванню підлягають тільки прямі збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про страхування"добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку; страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

За приписами ч. 3 ст. 16 Закону України "Про страхування" договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування (ч. 1 ст. 17 Закону України "Про страхування").

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

Так, позивачем були надані до матеріалів справи належні та допустимі в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України докази на підтвердження розміру матеріального збитку за обома страховими випадками - ДТП та пожежею, у розмірі 241 387,98 грн та 43 213,07 грн відповідно.

Як вбачається з висновків судового експерта Дроздова Юрія Володимировича від 21.07.2020 року № 5106/20/20 та № 5206/20/20, останні складені кваліфікованим судовим експертом, містять докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань, жодних доказів наявності обставин, які б свідчили про необґрунтованість, неправильність висновків до матеріалів справи не надано, у зв`язку чим вказані висновки являються належними доказами на підтвердження розміру збитків, завданих вказаними вище страховими випадками.

Щодо твердження скаржника, що у висновку судового експерта №5206/20/20 від 21.07.2020 року, де визначалась вартість ремонту після пожежі, значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) дорівнює нулю, що не відповідає дійсності, оскільки перед пожежею, автомобіль потрапив в ДТП, де отримав значні механічні пошкодження та деформував кузов, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу, колегія суддів відзначає наступне.

Так, у висновку судового експерта №5206/20/20 від 21.07.2020 року прямо зазначено, що «в результаті зовнішнього огляду КТЗ встановлено, що автомобіль має дефекти експлуатації, догляду та зберігання: ушкодження передньої лівої частини» й відповідно далі вказано, що «оцінка КТЗ здійснюється переважно із застосуванням бази оцінки, яка відповідає ринковій вартості» і в підрозділі «Ринкова вартість КТЗ визначається за формулою» вказано, що застосований коефіцієнт функціонального зносу (додаток 3) й що ринкова вартість (база оцінки) визначена за винятком відновлювального ремонту та втрати товарного виду автомобілю внаслідок попереднього ДТП. В додатку 3 було застережено, що при розрахунку визначення вартості ремонту після пожару експертом було зменшено ринкову вартість КТЗ «у зв`язку із тим, що на момент огляду КТЗ має ушкодження в наслідок попереднього ДТП, та визначена вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ».

При цьому, колегія суддів приймає до уваги твердження позивача викладені у відзиві на а апеляційну скаргу, що за твердженням скаржника «у висновку судового експерта №5206/20/20 від 21.07.2020 року, де визначалась вартість ремонту після пожежі, значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) дорівнює нулю», в той же час у вказаному висновку експерта такого взагалі не значиться.

Твердження скаржника, що коефіцієнт фізичного зносу (Ез) і втрата товарної вартості (ВТВ) визначається виключно на підставі товарної оцінки, не спростовує висновків суду.

Водночас, колегія суддів враховує складений станцією технічного обслуговування (Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Скан-Сервіс") рахунок від 28.03.2021 року № DP-2002503 та акт виконаних робіт від 30.03.2021 року № DP-2002164, які підтверджують вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу за вказаними страховими випадками в загальному розмірі 264 474,82 грн.

З огляду на викладене та враховуючи докази сплати позивачем вартості ремонту ТЗ в розмірі 82 337,76 грн за платіжним дорученням від 18 жовтня 2020 року № 2529, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідач мав відшкодувати позивачу вартість відновлювального ремонту в розмірі 246 874,98 грн (вартість відновлювального ремонту: 264 474,82 грн за вирахуванням сум франшизи в розмірі: 8 799,02 грн х 2 (по двох страхових випадках).

Тобто, вартість невиплаченого відповідачем страхового відшкодування складає 64 737,92 грн (сума страхового відшкодування: 246 874,98 грн - сума сплачених відповідачем грошових коштів: 182 137,06 грн - 17 598,04 грн - загальна сума франшизи по двом страховим випадкам).

З огляд на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в сумі 64 737,92 грн у зв`язку з неврахуванням позивачем сум франшизи.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, експертиза призначається якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ст. 101 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, включаються, зокрема:

1) додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

2) неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

3) матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Таким чином, з відповідача на підставі ст. 22 Цивільного кодексу України підлягає стягненню вартість експертних досліджень, проведених судовим експертом Дроздова Юрія Володимировича (висновки від 21.07.2020 року № 5106/20/20 та № 5206/20/20) у розмірі 10 000,00 грн, сплата яких позивачем підтверджена наявними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказами, а саме: платіжним дорученням від 24.07.2020 року № 2312 на вказану суму та рахунками від 21.07.2020 року № 08/07/20 та № 07/07/20.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що витрати понесені позивачем на проведення експертизи не є прямими збитками, не входять до визначення завданої матеріальної шкоди і не є судовими витратами в розумінні ст. 123 Господарського процесуального кодексу України не спростовують висновків суду.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 року у справі №910/10787/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 року у справі №910/10787/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 року у справі №910/10787/21.

4. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №910/10787/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун