ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Справа № 926/3594/21

За позовом Фізичної особи-підприємця Баранюка Артема Сергійовича

до відповідача Фізичної особи-підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича

про стягнення заборгованості (роялті) в сумі 58 622,53 грн

Суддя Проскурняк О.Г.

Секретар судового засідання Паращук Д.В.

Представники сторін:

від позивача (в режимі ВКЗ) - адвокат Стретович І.С.

від відповідача (в режимі ВКЗ) - адвокат Тарасенко В.С.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець Баранюк Артем Сергійович звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича про стягнення заборгованості (роялті) (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог вх. № 4709) в сумі 58 622,53 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 06 квітня 2018 року між сторонами укладено Договір франчайзингу №1, згідно умов якого позивач передав відповідачу франчайзинговий пакет, який є повною системою ведення бізнесу, що складається з інтелектуальних та інших прав - права на використання товарного знаку правовласника, а відповідач взяв на себе зобов`язання виплачувати правовласнику винагороду (роялті) у розмірі 2% від місячного валового доходу (але не менше еквіваленту 50,00 Євро) за використання торговельної марки.

Далі позивач стверджує, що відповідач виконав зобов`язання в частині оплати винагороди (роялті) не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 55 242,62 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01 вересня 2021 року, судову справу № 926/3594/21 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 01 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження за клопотанням позивача; судове засідання по суті призначено на 20 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року розгляд справи у судовому засіданні по суті у справі № 926/3594/21 відкладено на 04 жовтня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 01 жовтня 2021 року призначено розгляд справи по суті на 25 жовтня 2021 року.

12 жовтня 2021 року на офіційну електронну адресу суду від адвоката відповідача надійшло клопотання про об`єднання позовів в одне провадження (вх. № 4155).

23 жовтня 2021 року на офіційну електронну адресу суду від адвоката відповідача надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку (вх. № 4314).

Крім цього, 23 жовтня 2021 року адвокат відповідача за допомогою системи "Електронний суд" звернувся до суду із відзивом на позовну заяву (вх. № 4313), згідно якого відповідачем позов не визнається повністю. Адвокат відповідача, посилаючись на платіжні квитанції стверджує про часткову сплату роялті за договором франчайзингу №01 від 06 квітня 2018 року. Зупинка сплати роялті відбулась 27 лютого 2020 року, коли відповідач дізнався про обман з боку позивача, який останній вчинив під час укладення договору, у зв`язку із чим відповідач ініціював розірвання вказаного договору.

25 жовтня 2021 року судове засідання по справі № 926/3594/21 не відбулось, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Проскурняка О.Г. у відрядженні, про що сторони були сповіщенні повідомленням керівника апарату про неможливість проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року призначено розгляд справи по суті на 27 жовтня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду від 27 жовтня 2021 року в судовому засіданні по розгляду справи по суті оголошено перерву до 01 листопада 2021 року; відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про об`єднання позовів; відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного процесуального строку; залишено без розгляду подану представником відповідача зустрічну позовну заяву про визнання правочину недійсним.

Судове засідання 01 листопада 2021 року не відбулось, у зв`язку із неможливістю налагодження коректної роботи системи відеоконференцзв`язку, про що було складено акт про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку від 01 листопада 2021 року.

Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року відкладено розгляд справи по суті на 02 листопада 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 02 листопада 2021 року вирішено розгляд справи № 926/3594/21 почати зі стадії відкриття провадження у справі; здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі № 926/3594/21 призначено на 18 листопада 2021 року.

18 листопада 2021 року адвокат відповідача за допомогою системи "Електронний суд" звернувся до суду із відзивом на позовну заяву (вх. № 4668). Зміст поданого відзиву на позовну заяву є аналогічним до відзиву поданого 23 жовтня 2021 року.

Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 02 грудня 2021 року.

22 листопада 2021 року від адвоката позивача до канцелярії Господарського суду Чернівецької області надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 4709) та інформація щодо нарахування роялті (вх. № 4711).

Обґрунтовуючи подану заяву, адвокат позивача зазначає, що з моменту подачі позовної заяви і до часу заяви, постійно збільшується заборгованість з роялті, яку не сплатив відповідач.

В інформації щодо нарахування роялті, адвокат позивача вказує, що відповідно до умов договору, відповідач зобов`язаний встановити у своїй кав`ярні програмне забезпечення "Poster POS" та надати позивачу паролі, логіни та інші данні, необхідні для отримання, перегляду, збереження та архівування інформації, яка є в програмному забезпеченні "Poster POS".

Відтак, адвокат позивача вказує на те, що розмір роялті за період вирахувано шляхом підрахунку щомісячного валового доходу відповідача з використанням його аккаунта в програмному забезпеченні "Poster POS".

29 листопада 2021 року адвокат позивача за допомогою системи "Електронний суд" направила до суду відповідь на відзив (вх. № 4834), в якому зазначено, що паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, що є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Окрім того, стосовно обставин непереборної сили вказано, що Українське законодавство визначає форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), як надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Незважаючи на те, що карантин був віднесений до переліку форс-мажорних обставин, це не означає автоматичне звільнення суб`єктів господарювання від відповідальності. Законодавство України визначає лише одну систему організації, які можуть засвідчувати форс-мажор "за замовчуванням" - це торгово-промислові палати (ТТП). Сертифікат не видається будь-кому за першим зверненням і для його отримання підприємець має довести, що він не може виконати свій обов`язок саме через дію карантину. Такого сертифікату відповідачем не надано, а тому відсутні підстави вважати карантин як форс-мажор для виконання Договору № 1 від 06 квітня 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 02 грудня 2021 закрито підготовче провадження у справі № 926/3594/21 та призначено справу до розгляду по суті на 07 грудня 2021 року.

Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року судове засідання у справі № 926/3594/21 відкладено на 12 січня 2022 року.

Адвокат позивача у судовому засіданні 12 січня 2022 року підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив.

У судовому засіданні 12 січня 2022 року адвокат відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (відеозапис).

На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України, складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі-ГК України) унормовано, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, 06 квітня 2018 року між Фізичною особою - підприємцем Баранюком Артемом Сергійовичем та Фізичною особою - підприємцем Неврозашвілі Георгі Мерабовичем укладено Договір Франчайзингу № 01 (надалі Договір).

Пунктом 14.1 Договору встановлено, що даний Договір набирає сили з моменту його підписання обома сторонами та діє до 06 квітня 2023 року, а в частині розрахунків - до повного їх проведення. Договір вважається продовженим на 5 (п`ять) років на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення строку його дії ні від однієї зі Сторін не поступило письмового повідомлення про бажання розірвати Договір.

Доказів визнання недійсним або встановлення факту нікчемності чи не укладення вищевказаного договору суду не надано.

Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З аналізу договору, який укладений між сторонами вбачається, що він за своєю правовою природу є договором комерційної концесії.

Відповідно до частини 1 статті 1115 ЦК України, за договором комерційної концесії одна сторона (правоволоділець) зобов`язується надати другій стороні (користувачеві) за плату право користування відповідно до її вимог комплексом належних цій стороні прав з метою виготовлення та (або) продажу певного виду товару та (або) надання послуг.

Статтею 1116 ЦК України унормовано, що предметом договору комерційної концесії є право на використання об`єктів права інтелектуальної власності (торговельних марок, промислових зразків, винаходів, творів, комерційних таємниць тощо), комерційного досвіду та ділової репутації. Договором комерційної концесії може бути передбачено використання предмета договору із зазначенням або без зазначення території використання щодо певної сфери цивільного обороту.

Пунктом 2.1. Договору Франчайзингу № 01 унормовано, що Правовласник передає Франчайзіату Франчайзинговий пакет, зазначений у даному Договорі, який є повною Системою ведення Бізнесу, що складається з інтелектуальних та інших прав - права на використання товарного знака Правовласника, його ділової репутації, ділового досвіду, маркетингової технології, комерційної інформації з метою здійснення Франчайзіатом самостійної господарської діяльності з продажу продукції під торговою маркою Правовласника. У свою чергу Франчайзіат зобов`язується виплачувати Правовласнику винагороду (роялті) у розмірі 2% відсотків від місячного валового доходу (але не менше еквіваленту 50,00 євро (п`ятдесят євро 00 євроцентів) за використання Торговельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" в місяці, відповідно з офіційним курсом євро до гривні, встановленого Національним банком України, на момент проведення щомісячної оплати), вести свою діяльність за заздалегідь визначеними правилами ведення бізнесу, які встановлює Правовласник, а також виконувати інші обов`язки, встановлені даним Договором.

Згідно пункту 2.2. Договору, відповідно до умов даного Договору, Правовласник надає Франчайзіату невиключний дозвіл (ліцензію) на використання Знаку для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1", відповідно до Заявки № m201616042, від 26.07.2016 на знак для товарів та послуг (далі за текстом - Торговельна марка) до Державного підприємства «Український інститут промислової власності», на умовах та у порядку, встановлених Сторонами у даному Договорі, а Франчайзіат зобов`язується дотримуватися умов використання наданих йому прав та сплачувати Правовласнику винагороду у розмірі й порядку, встановлених даним Договором.

В пунктах 2.3., 2.4., 2.6. Договору визначено, що за цим Договором передаються: право на використання об`єктів інтелектуальної власності, ділової репутації, підприємницького досвіду, маркетингової технології, комерційної інформації з метою ведення Бізнесу за Системою Правовласника на невиключних умовах. До об`єктів інтелектуальної власності, які передаються Правовласником у користування Франчайзіату відносяться Знак для товарів і послуг, маркетингові матеріали, а також інші документи, та інформація у будь-якій формі, надана Правовласником.

Користування правами, зазначеними в пункті 2.3. цього Договору, здійснюється Франчайзіатом виключно в закладі ресторанного господарства Франчайзіата за адресою: м. Городенка, вул. Ринкова, 2а, у відповідності з цим Договором та законодавством України.

Передача витратних та маркетингових матеріалів, методичних посібників оформлюється актом прийому-передачі, який підписується Сторонами і є невід`ємним додатком цього Договору (Додаток № 1).

06 квітня 2018 року Сторонами підписано акт прийому передачі до Договору Франчайзингу № 01, згідно якого Франчайзіату передано обладнання, меблі та інші необхідні речі для здійснення господарського діяльності з продажу продукції під торговою маркою Правовласника.

Відповідно до пункту 7.10. Договору, Франчайзіат зобов`язаний встановити у закладі ресторанного господарства, яке використовується нам для ведення господарської діяльності, програмне забезпечення "Poster POS" ТОВ "Постер Україна". Франчайзіат несе персональну відповідальність за власні дії та/або дії третіх осіб, які користуються програмним забезпеченням "Poster POS" ТОВ "Постер Україна" у закладі ресторанного господарства, яке використовується Франчайзіатом для ведення господарської діяльності, щодо дотримання норм інтелектуального та авторського права у сфері міжнародного права та права України.

Для організації якісного обслуговування споживачів, Франчайзіат забезпечує Правовласнику та/або його представникам доступ до ПЗ "Poster POS" шляхом надання особисто Правовласнику паролів, логінів та інших даних, необхідних для отримання, перегляду, збереження та архівування інформації, яка є в ПЗ "Poster POS".

Для підтвердження наявної заборгованості, позивачем надано роздруківки з аккаунту ФОП Наврозашвілі Г.М. за квітень 2018 року - лютий 2020 року та розрахунок суми позову за період 06 квітня 2018 року по 20 лютого 2020 року та 01 березня 2020 року по 15 листопада 2021 року.

Згідно пункту 8.1., Договору, винагорода Правовласнику, яка сплачується Франчайзіатом за користування Торговельною маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1", відповідно до умов даного Договору встановлюється у вигляді одноразового платежу (паушальний платіж) та щомісячних платежів (роялті) (далі за текстом - Винагорода Правовласника).

Відповідно до пункту 8.6. Договору, за користування Торговельною маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1" Франчайзіат сплачує Правовласнику щомісячну винагороду у розмірі 2% відсотків від місячного валового доходу. Сплата проходить щомісячно протягом дії договору, з автоматичною пролонгацією після пролонгації договору.

Пунктами 8.7, 8.8 Договору урегульовано, що Франчайзіат зобов`язаний сплачувати Правовласнику щомісячні платежі, у розмірі встановленому Сторонам у п. 8.6. даного Договору, починаючи з дати фактичного, відкриття закладу Франчайзіата, що підтверджується Актом наданих послуг. Франчайзіат зобов`язаний сплачувати Правовласнику щомісячні платежі, у розмірі встановленому Сторонами у п. 8.6. даного Договору, до 5 (п`ятого) числа коленого місяця за поточний, звітний місяць протягом строку дії даного Договору (Приклад: до 05 травня 2018 року - за травень місяць 2018 року).

Пунктом 9.1. Договору визначено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за даним Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену даним Договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.

Як вбачається із положень статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно приписів статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З розрахунку ціни позову вбачається, що відповідачем неналежно виконано взяті на себе зобов`язання стосовно оплати винагороди (роялті) в період з 06 квітня 2018 року по 29 лютого 2020 року на загальну суму 27 226,79 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 07 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 58 про сплату заборгованості та штрафних санкцій.

В подальшому, відповідач направив позивачу відповідь на претензію від 08 жовтня 2020 року, в якому останній вважає, що вимоги зазначені в претензії є необґрунтованими та незаконними. Крім цього, адвокат відповідача зазначає, що позивач подав претензію в порушення норм статті 222 ГК України.

В пунктах 12.1., 12.2. Договору Сторони визначили, що усі суперечки і розбіжності, що можуть виникнути в ході виконання даного договору, сторони будуть вирішувати шляхом переговорів. У випадку не досягнення згоди, спір передається на розгляд господарському суду.

Не вирішення суперечок в порядку досудового врегулювання спору шляхом переговорів, стало підставою для звернення з позовом до суду.

Стосовно посилання адвоката відповідача на часткову сплату правовласнику винагороди (роялті) та надання в підтвердження вказаних обставин дублікатів квитанцій, суд вказує наступне.

На підтвердження часткової сплати Правовласнику винагороди (роялті), адвокатом відповідача надано дублікати квитанцій № 0.0..1 від 05 жовтня 2018 року, № 0.0..1 від 03 березня 2019 року, № 1260-4790-9354-0784 від 14 червня 2018 року, № 0.0..1 від 13 серпня 2019 року, № 1402-4584-0564-0646 від 03 листопада 2018 року, № 0.0..1 від 07 травня 2019 року, № 0.0..1 від 27 лютого 2020 року, № 0.0..1 від 16 квітня 2019 року, № 1471-5364-2057-0254 від 11 січня 2019 року, № 0.0..1 від 07 лютого 2020 року, № 0.0..1 від 05 вересня 2018 року, № 1234-5053-5615-0250 від 19 травня 2018 року, № 1359-2940-1369-0482 від 21 вересня 2021 року, № 0.0..1 від 08 січня 2020 року, № 0.0..1 від 07 грудня 2019 року, № 0.0..1 від 07 жовтня 2019 року, № 0.0..1 від 03 вересня 2019 року, № 0.0..1 від 03 липня 2019 року, № 0.0..1 від 06 червня 2019 року, № 0.0..1 від 08 лютого 2019 року, № 0.0..1 від 15 грудня 2018 року, № 0.0..1 від 05 листопада 2019 року.

Разом з тим, згідно положень пунктів 7.3.26., 7.3.27. Договору, Франчайзіат зобов`язаний замовляти щомісяця в Правовласника каву "Іntenso" та/або "Perfetto", мінімальне замовлення - 10 кг щомісяця; замовляти щомісяця в Правовласника каву інших сортів (видів, найменувань, тощо), передбачених Договором, мінімальне замовлення перелічених вище сортів кави (видів, найменувань тощо) складає одна (1) пачка в місяць (незалежно від об`єму такої пачки), що в сукупності повинно складати не менше чотирьох (4) кг кави щомісяця.

З викладеного вбачається, що згідно укладеного сторонами Договору, Франчайзіат взяв на себе обов`язок, серед іншого, купувати у Правовласника обумовлену Договором кількість кави.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, судом визнаються, як належний доказ сплати винагороди (роялті) тільки ті квитанції, у яких в призначені платежу зазначено "сплата роялті" та ті, які безспірно визнаються Позивачем, оскільки встановити істинну мету сплати коштів в квитанціях, в яких не зазначено призначення платежу або зазначено інші підстави здійснення платежу, суду не виявляється можливим.

Так, перевіривши розрахунок наданий позивачем та квитанції відповідача, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що в лютому місяці 2019 року, відповідачем сплачено на користь позивача 2 387,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 08 лютого 2019 року, із зазначенням призначення платежу "роялті січень", які не враховані позивачем в розрахунку суми позову.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що сума винагороди (роялті), що підлягає стягненню з Франчайзіата на користь Правовласника за період з 06 квітня 2018 року по 29 лютого 2020 року становить 24 839,79 грн.

Крім того, судом встановлено що протягом дії Договору, в порушення пунктів 2.1. та 8.6. укладеного Договору, Франчайзіат не сплачував Правовласнику винагороду (роялті) та не вносив відомості стосовно щомісячного валового доходу з використанням аккаунта в програмному забезпеченні "Poster POS".

Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача винагороди (роялті) за період з березня 2020 року по серпень 2021 року на загальну суму 900,00 Євро та за період з вересня 2021 року по листопад 2021 року на загальну суму 150,00 Євро є правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

В пункті 8.5 Договору, Сторони дійшли згоди, що грошове зобов`язання Франчайзіата з оплати Винагороди Правовласнику за даним Договором встановлюється Сторонами у гривні.

Сторони даного Договору визначають гривневий еквівалент Винагороди Правовласника, виходячи з євро. Розмір Винагороди Правовласнику у гривнях, яка підлягає оплаті Франчайзіатом, визначається на день сплати Винагороди Правовласника шляхом помноження еквіваленту Винагороди Правовласника у євро на офіційний курс євро, встановлений Національним банком України на день фактичної сплати Франчайзіатом Винагороди Правовласника. Сторони, також, вирішили, що якщо офіційний курс євро, встановлений Національним банком України на день фактичної сплати Франчайзіатом Винагороди Правовласника, менше (нижче), ніж курс євро (курс продажу євро за гривні) Публічного акціонерного Товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», , (далі за текстом - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), встановлений на день, що передує дню оплати Винагороди Правовласника (наприклад, курс НБУ на 08.12.2015 - 25,347859 гривень за 1 євро, а курс продажу євро ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день (07.12.2015), що передує дню оплати Винагороди Правовласнику (08.12.2015) становить за 1 євро 27,50 гривень), то Франчайзіат для визначення розміру Винагороди Правовласника множить еквівалент Винагороди Правовласника, узгодженої Сторонами, у євро на курс євро (курс продажу євро за гривні) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», встановлений на день, що передує дню сплати Винагороди Правовласника (наприклад: 2 990,00 євро (еквівалент Винагороди Правовласника у євро) х 27,50 гривень (курс євро (курс продажу євро за гривні) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», встановлений на день, що передує дню сплати Винагороди Правовласнику) = 82 225,00 грн (розмір Винагороди Правовласника, яка підлягає оплаті Франчайзіатом на 08.12.2015 - для прикладу). При цьому Сторони вирішили, що всю інформацію про курс вони отримують на сайті http://kurs.com.ua/privatbank (розділ «Банки України», далі «ПРИВАТБАНК», далі «КУРС ВАЛЮТ В ПРИВАТБАНКЕ», далі Сторони обирають необхідну їм дату та у строчці «ЕІЖ», графі «ПРОДАЖА» дивляться курс, що передує дню оплати винагороди Правовласнику.

У разі зміни курсу євро розмір Винагороди Правовласника у гривнях змінюється автоматично без будь-яких додаткових узгоджень Сторін. Однак, для належного ведення бухгалтерського обліку, протягом 7-ми календарних днів з дати оплати Винагороди Правовласника у зміненому розмірі Франчайзіат та Правовласник засобами електронного листування погоджують необхідні донарахування розміру Винагороди Правовласнику.

Однак, в пункті 3.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 № 18 визначено, що у разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній або національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову.

У постанові Верховного Суду України від 21 червня 2017 року у справі № 910/2031/16, зроблено висновок, що якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про збільшення позовних вимог).

Станом на 15 листопада 2021 року (дата подання заяви про збільшення позовних вимог) офіційним курс 1 євро до гривні складає 29,9007.

Тобто, вимоги позивача про стягнення з відповідача винагороди (роялті) за період з березня 2020 року по листопад 2021 на загальну суму 1 050,00 Євро складають в гривневому еквіваленті 31 395,74 грн.

З огляду на вищевикладене, розрахунок адвоката позивача розміру позовних вимог за період з 01 березня 2020 року по 15 листопада 2021 року є правомірним та таким, що підлягає задоволенню.

Доводи адвоката відповідача щодо невірності та необґрунтованості здійснення розрахунку заборгованості сплати винагороди за використання Торговельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" (роялті) судом оцінюються критично, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 7.10. Договору, Франчайзіат зобов`язаний встановити у закладі ресторанного господарства, яке використовується нам для ведення господарської діяльності, програмне забезпечення "Poster POS" ТОВ "Постер Україна". Франчайзіат несе персональну відповідальність за власні дії та/або дії третіх осіб, які користуються програмним забезпеченням "Poster POS" ТОВ "Постер Україна" у закладі ресторанного господарства, яке використовується Франчайзіатом для ведення господарської діяльності, щодо дотримання норм інтелектуального та авторського права у сфері міжнародного права та права України.

Для організації якісного обслуговування споживачів, Франчайзіат забезпечує Правовласнику та/або його представникам доступ до ПЗ "Poster POS" шляхом надання особисто Правовласнику паролів, логінів та інших даних, необхідних для отримання, перегляду, збереження та архівування інформації, яка є в ПЗ "Poster POS".

За період з 01 березня 2020 року по 15 листопада 2021 року, позивачем надано витяг з вебсторінок ПЗ "Poster POS" з використанням акканту відповідача, на основі яких здійснювався розрахунок заборгованості.

Сторонами в договорі чітко визначено, що Франчайзіат зобов`язується виплачувати Правовласнику винагороду (роялті) у розмірі 2% відсотків від місячного валового доходу (але не менше еквіваленту 50,00 євро (п`ятдесят євро 00 євроцентів) за використання Торговельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" в місяці.

Відповідно до словника, який знаходиться на офіційному сайті Державної фіскальної служби України, валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, на її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, так і за їхніми межами.

Прибуток - економічна категорія, яка виражає фінансові результати виробничо-господарської діяльності підприємства. Визначається як різниця між виручкою від реалізації продукції (робіт, послуг) і витратами на виробництво. При цьому, поняття виторгу на офіційному сайті Державної фіскальної служби України не визначено.

Більше того, перевіривши розрахунок наданий позивачем та квитанції надані адвокатом відповідача, судом встановлено, що винагорода за використання Торговельної марки сплачена відповідачем наближена до сум роялті, нараховані позивачем.

Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Доводи адвоката відповідача про неможливість стягнення роялті у зв`язку із необізнаністю відповідача про те, що право на торгівельну марку "ІНФОРМАЦІЯ_1" належить не лише позивачу - Баранюку А.С. , але й третій особі - ОСОБА_4 оцінюються судом критично, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" встановлено, що взаємовідносини при використанні торговельної марки, свідоцтво на яку належить кільком особам, визначаються угодою між ними. У разі відсутності такої угоди кожний власник свідоцтва може використовувати торговельну марку на свій розсуд, але жоден з них не має права давати дозвіл (видавати ліцензію) на використання торговельної марки та передавати право на торговельну марку іншій особі без згоди решти власників свідоцтва.

Так, в матеріалах справи міститься укладений 13 березня 2018 року між фізичною особою ОСОБА_4 та фізичною особою Баранюк Артемом Сергійовичем договір між власниками торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1", відповідно до якого кожен Власник дає згоду іншому Власнику давати дозвіл (видавати ліцензію) на використання знака іншою особою.

Відтак, позивач правомірно надав відповідачу дозвіл (ліцензію) на використання знаку для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Доводи адвоката відповідача стосовно того, що у позивача немає підстав ставити питання про стягнення роялті виходячи із положень пунктів 10.1 та 10.2 Договору, оцінюються судом критично з огляду на наступне.

Згідно пунктів 10.1., 10.2. Договору, Сторони звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань або часткового невиконання зобов`язань, передбачених даним договором, якщо таке невиконання сталося у разі настання обставин непереборної сили, підтверджених відповідною достатньою документацією. Під обставинами непереборної сили розуміються будь-які фактори - зовнішнього середовища, виникнення яких не залежить від волевиявлення Сторін та до яких відносяться: війна і воєнні дії, проведення антитерористичної операції, повстання, мобілізація, епідемії, природні катастрофи, обмеження, введені органами державної влади, що впливають на виконання Сторонами своїх зобов`язань, ембарго і всі інші події й обставини, які будуть визнані судом та оголошені випадками непереборної сили.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, під штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) маються на увазі господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник комерційних відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нормами статті 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є не тільки грошова сума, а й інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку, що відповідальністю за несвоєчасне виконання зобов`язань або часткового невиконання зобов`язань є штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня). Однак предметом позову у даній справі є вимога позивача щодо стягнення заборгованості по сплаті щомісячної винагороди (роялті), а не стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання або часткового невиконання зобов`язань.

Крім цього, адвокатом відповідача не доведено відповідною достатньою документацією, що неможливість сплатити щомісячну винагороду (роялті) обумовлена обмежувальними карантинними заходами, запровадженими з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Суд звертає увагу сторін на наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку позов задовольнити частково та позовні вимоги про стягнення заборгованості (роялті) в сумі 56 235,53 обґрунтованими.

Стосовно розподілу судових витрат.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 2.1. частини 2 статті 4 вказаного Закону унормовано, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставку судового збору встановлено у такому розмірі: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 1 січня 2021 року статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн.

Відтак, розмір судового збору, що підлягає оплаті за подання позовної заяви майнового характеру про стягнення 58 622,53 становить 2 270,00 грн.

Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, судовий збір у розмірі 2 177,38 грн. слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 194, 196, 219, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Наврозашвілі Георгі Мерабовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Баранюка Артема Сергійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) винагороду за використання Торговельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" в період з 06.04.2018 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 56 235,53 грн. та 2 177,38 грн. - судового збору.

3. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості на суму 2 387,00 грн.

Повний текст рішення складено та підписано - 14 січня 2022 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Г. Проскурняк