ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 рокуСправа № 912/3011/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Коваленко Н.М.

при секретарі судового засідання Пастуховій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №912/3011/21 від 23.10.2021

за позовом: Державної організації "Комбінат "Трикутник" Державного агентства резерву України (далі - ДО "Комбінат "Трикутник"), код ЄДР 14373288, вул. Євгена Маланюка, 3, м. Кропивницький, 25015

до відповідача: Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, код ЄДР 02884664, вул. Велика Перспективна, 1-Б, м. Кропивницький, 25015

про скасування ухвали, скасування заборони відчуження на нерухоме майно, зобов`язання здійснити державну реєстрацію

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - адвокат Олійник С.В., ордер серія КР №015243 від 12.10.2021;

від відповідача - участі не брали.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ДО "Комбінат "Трикутник" до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 з вимогами про

- скасувати ухвалу Нарсуду Ленінського району м. Кіровограда без номеру від 22.02.1997 року;

- скасувати заборону відчуження на нерухоме майно за адресою Кіровоградська обл., м. Кропивницький (Кіровоград), вул. Маланюка Євгена, будинок 3, запис про обтяження речових прав на нерухоме майно за №8140850, зареєстрований 01.11.2008 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, підстава обтяження: ухвала Нарсуду Ленінського району м. Кіровограда без номеру від 22.02.1997 року, заявник: Перша Кіровоградська ДНК, архівний запис №2839-41 від 26.07.1998 року.

- зобов`язати Кропивницьку міську державну нотаріальну контору №1 здійснити державну реєстрацію припинення обтяження речових прав на нерухоме майно за адресою Кіровоградська обл., м. Кропивницький (Кіровоград), вул. Маланюка Євгена, будинок З шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про припинення обтяження, яке 01.11.2008 року за №8140850 зареєстровано Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1;

- стягнути з Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 (вул. Велика Перспективна, 1-Б м. Кропивницький, 25015, ідентифікаційний код 02884664) на користь ДО "Комбінат "Трикутник" судовий збір у розмірі 6 810,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що у зв`язку з необхідністю проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою вул. Євгена Маланюка, 3 м. Кропивницький, за Державним агентством резерву України (Уповноважений орган управління), та подальшої державної реєстрації права оперативного управління за ДО "Комбінат "Трикутник", йому стало відомо про заборону на нерухоме майно, яку було зареєстровано 01.11.2008 Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, на підставі ухвали Нарсуду Ленінського району м. Кіровограда без номеру від 22.02.1997.

За твердженням позивача, по накладеній забороні відсутні будь-які документи та інформація, що підтверджують правомірність зареєстрованого відповідачем обтяження. В той час, запис про обтяження не містить жодних відомостей, які ідентифікують позивача, як суб`єкта, відносно якого Ленінським Нарсудом м. Кіровограда 22.07.1997 винесено ухвалу без номеру, що в свою чергу свідчить про помилковість та неприпустимість запису.

Позивачем також зазначено, що в Ленінському районному суді м. Кіровограда, Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі №1 та в Державному нотаріальному архіві в Кіровоградській області відсутні архівні документи, на підставі яких накладено заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, та відсутній запис про накладену заборону на паперових носіях державної нотаріальної контори, що зберігаються в Державному нотаріальному архіві в Кіровоградській області.

Ухвалою від 23.10.2021 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/3011/21, справу ухвалив розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 11.11.2021 - 12:00.

Протокольною ухвалою від 11.11.2021 на підставі ч. 5 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 30.11.2021 о 14:30 год.

Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 28.10.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, проте не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

Разом з тим, 17.11.2021 до господарського суду надійшов лист №2051/01-16 від 03.11.2021 Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, в якому відповідач просить справу розглядати без його участі, у зв`язку з великим навантаженням державних нотаріусів.

09.12.2021 до господарського суду від представника ДО "Комбінат "Трикутник" адвоката Олійник С.В. надійшли:

1. Заява №447 від 09.12.2021 про залучення третіх осіб на стороні позивача - залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне агентство резерву України (код ЄДР 37472392, вул. Пушкінська, 28, м. Київ, 01601); залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд державного майна України (код ЄДР 00032945, вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133);

2. Клопотання №446 від 09.12.2021 про витребування доказів - витребувати від Фонду державного майна України (код ЄДР 00032945, вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133) витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна за адресою вул. Євгена Маланюка, 3, Подільський р-н, м. Кропивницький, 25015 (суб`єкт управління, який здійснює управління майном - Державне агентство резерву України, балансоутримувач державного майна - ДО "Комбінат "Трикутник");

3. Клопотання №445 від 09.12.2021 про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме:

- копію довідки №35780 від 05.07.2017;

- копію листа №237 від 06.07.2021;

- копію листа №10-15-20843 від 07.09.2021;

- копію витягу з технічного паспорту №46 від 19.02.2021;

- копію листа про наявність технічної інвентаризації №46 від 19.02.2021 в Єдиній державний електронній системі будівництва від 28.11.2021;

- копію витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо технічної інвентаризації захисної споруди цивільного захисту від 26.11.2021.

Ухвалою від 09.12.2021 господарський суд клопотання №445 від 09.12.2021 позивача про приєднання до матеріалів справи доказів залишив без розгляду, клопотання №446 від 09.12.2021 позивача про витребування доказів залишив без задоволення, у задоволенні заяви №447 від 09.12.2021 позивача про залучення третіх осіб на стороні позивача відмовив.

Ухвалою від 09.12.2021 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу №912/3011/21 до судового розгляду по суті на 21.12.2021 - 15:30 год.

Проте, судове засідання, призначене на 21.12.2021, не відбулось у зв`язку з тим, що суддя Коваленко Н.М., в провадженні якої перебуває дана справа з 13.12.2021 по 24.12.2021 включно була тимчасово непрацездатна.

Ухвалою від 30.12.2021 господарський суд призначив судове засідання на 10:30 - 18.01.2022.

Як було зазначено вище, відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника позивача, встановив такі обставини, які є предметом доказування у справі.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2., 1.6., 3.1, 5.2 Статуту ДО "Комбінат "Трикутник" - це державна організація, заснована на державній власності, що належить до сфери управління Державного агентства резерву України. Засновником Організації є держава в особі Державного агентства резерву України (Уповноважений орган управління). Державна організація входить до єдиної системи державного резерву та не підлягає приватизації. Основними завданнями організації є: приймання, зберігання, освіження, заміна та відпуск матеріальних цінностей державного резерву відповідно до законодавства України та на виконання завдань, наказів Уповноваженого органу управління; провадження господарської діяльності для задоволення державних потреб, потреб споживачів на продукцію, та потреб Організації. Майно Організації є державною власністю і закріплюється за нею на правах оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, Організація володіє, користується майном, закріпленим за нею власником (Уповноважений орган управління) у межах, встановлених законодавством та статутом. (а.с. 9-16).

Відповідно Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №159211 від 24.02.2011 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №190027672 від 25.11.2019 за ДО "Комбінат "Трикутник" зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою площею 12,3288 га для розміщення Комбінату (а.с. 22-23).

Враховуючи положення ст. 4 Закону України "Про державний матеріальний резерв", ст. 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", а також ст. 22, 137 Господарського кодексу України, ДО "Комбінат "Трикутник" з метою виконання статутних завдань на законних підставах володіє та користується державним майном на праві оперативного управління.

Як зазначає позивач, у зв`язку з необхідністю проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою вул. Євгена Маланюка, 3, м. Кропивницький, за Державним агентством резерву України (Уповноважений орган управління), та подальшої державної реєстрації права оперативного управління за ДО "Комбінат "Трикутник", ДО "Комбінат "Трикутник" стало відомо про заборону на нерухоме майно.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №135858500 від 29.08.2018, за адресою: Кіровоградська обл., м. Кіровоград, вулиця Маланюка Євгена, будинок 3 наявна заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 8140850. Вказану заборону зареєстровано: Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1 01.11.2008. Підставою обтяження зазначено: ухвала бн. 22.02.1997, Нарсуд Ленінського району м. Кіровограда. Заявником зазначено: Перша Кіровоградську ДНК. Додаткові дані: архівний запис №2839-41 від 26.07.1998 (а.с. 24).

Позивач зазначає, що про вищевказану ухвалу ДО "Комбінат "Трикутник" нічого не відомо. Судових спорів за участю Комбінату у вказаний період не було.

З метою встановлення правової підстави накладання заборони ДО "Комбінат "Трикутник" листом №243 від 10.10.2019 звернувся до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, якою переадресовано запит до Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області (лист № 2497/01-16 від 15.10.2019). Також листами №241 від 10.10.2019 та №151 від 15.04.2021 позивач звертався до Державного нотаріального архіву в Кіровоградської області (а.с. 25-26, 28, 30).

У відповідь Державний нотаріальний архів в Кіровоградської області повідомив позивача, що надати необхідну інформації не є можливим, оскільки відповідно до ст. 214 Переліку документів Міністерства юстиції СРСР, органів, установ юстиції і судів із зазначенням строків зберігання документів від 31.01.1980 переписка по накладенню та зняттю арештів та заборон на житлові будинки в нотаріальних конторах зберігається 3 роки. Відповідно до розділу XV п. 15.1 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1318/18613 від 23.12.2010, на зберігання до державного нотаріального архіву передаються справи (наряди) нотаріальних документів постійного і тривалого (понад 10 років) зберігання.

Згідно реєстру Першої Кіровоградської ДНК для реєстрації заборон (арештів) на будинки (1996 - 1999 роки), алфавітної книги заборон по адресах (1990 - 1999 роки, т. №1, №2), алфавітної книги заборон по прізвищам (1950 - 1999 роки) Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори запис про обтяження майна по вул. Євгена Маланюка, 3 відсутній (листи №788/01-17 від 18.10.2019, №836/01-17 від 30.10.2019 та №341/01-21 від 20.04.2021 (а.с. 27, 29, 31)).

Крім того, ДО "Комбінат "Трикутник" з метою з`ясування обставин та правових підстав для накладання заборони звертався до Ленінського районного суду м. Кіровограда (листи №242 від 10.10.2019 та №152 від 15.04.2021 (а.с. 32-33)).

Ленінський районний суд м. Кіровограда листом №01-74/157/21 від 26.04.2021 повідомив, що при перевірці обліково-статистичних даних алфавітних покажчиків по цивільному та кримінальному провадженні інформації відносно нерухомого майна за адресою вул. Євгена Маланюка, 3, яке закріплене за ДО "Комбінат "Трикутник" за 1995-1998 роки не виявлено. Тому надати копію ухвали без номеру від 22.02.1997 року не є можливим (а.с. 34).

Таким чином, за твердженням позивача, по накладеній забороні відсутні будь-які документи та інформація, що підтверджують правомірність зареєстрованого відповідачем обтяження.

Встановивши вищевказані обставини, ДО "Комбінат "Трикутник" направив лист №183 від 17.05.2021 Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі №1 про зняття заборони (а.с. 35-36).

Однак, Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1 повідомила, що згідно чинного законодавства України немає підстав для зняття заборони (лист №1012/01-16 від 19.05.2021 (а.с. 37)).

Позивач вважає, що оскільки запис про обтяження не містить жодних відомостей, які ідентифікують позивача як суб`єкта, відносно якого Ленінським Нарсудом м. Кіровограда 22.02.1997 року винесено ухвалу без номеру, вказане свідчить про помилковість та неправомірність запису.

Крім того, ані в Ленінському районному суді м. Кіровограда, ані в Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі №1, ані в Державному нотаріальному архіві в Кіровоградській області відсутні архівні документи, на підставі яких накладено заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, та відсутній запис про накладену заборону на паперових носіях державної нотаріальної контори, що зберігаються в Державному нотаріальному архіві в Кіровоградській області.

ДО "Комбінат "Трикутник" вважає, що наявність спірного обтяження не підтверджено жодним документом та було помилково зареєстровано Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1.

Наявна заборона перешкоджає ДО "Комбінат "Трикутник" у виконанні розпорядження Уповноваженого органу управління щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна державної власності, що і стало підставою для подання позовної заяви у даній справі.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України (далі - ГК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГК України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст.16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Способи захисту права власності врегульовано главою 29 ЦК України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що "право на суд", яке передбачено статтею 6 Конвенції, відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (рішення Суду у справах Буланов та Купчик проти України, no. 7714/06 та 23654/08, від 09.12.2010 р., Чуйкіна проти України, no. 28924/04, від 13.01.2011 р.).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 21.05.2012 у справі №6-20цс11, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ГК України суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом. Правовий режим власності та правові форми реалізації права власності у сфері господарювання визначаються цим Кодексом і законом.

Відповідно до ст. 137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Системний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що право оперативного управління є похідним, вторинним правом, воно обмежено цілями діяльності суб`єкта цього права, завданнями власника, цільовим призначенням майна, що належить йому на праві оперативного управління, повноваженнями щодо розпорядження зазначеним майном.

Щодо захисту даного речового права застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності, зокрема гл. 29 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З системного аналізу наведених норм законодавства вбачається, що лише власник має право визначати юридичну долю свого майна, зокрема й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення/вилучення цього майна від відповідних суб`єктів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №910/12224/17.

Слід також зазначити, що правом вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном наділений не лише власник, а й особа, яка має речове право на чуже майно, володіє ним на праві господарського відання, оперативного управління або з інших підстав з урахуванням положень ст. 396 ЦК України.

Крім того, юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.05.2005 року № 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ).

В той час, господарський суд зазначає, що на підтвердження наявності у ДО "Комбінат "Трикутник" суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно. Отже, умовами задоволення поданого позову, перш за все, є доведення позивачем існування своїх речових прав, в межах яких та на захист яких він подав позов.

Натомість, звертаючись до господарського суду з даним позовом, зокрема, про скасування заборони відчуження спірного нерухомого майна, позивачем не доведено наявності у нього речового права (оперативного управління) на зазначену нерухомість станом на момент звернення до суду.

Як вбачається з п. 5.2 Статуту ДО "Комбінат "Трикутник", майно організації є державною власністю і закріплюється за нею на правах оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, Організація володіє, користується майном, закріпленим за нею власником (Уповноважений орган управління) у межах, встановлених законодавством та статутом.

Разом з тим, позивачем взагалі не надано відповідного правовстановлюючого документу права власності на вказане нерухоме майно за Державним агентством резерву України, а також відповідного акта приймання-передачі зазначеного нерухомого майна в оперативне управління ДО "Комбінат "Трикутник".

Стосовно заявленої вимоги про скасування ухвали Нарсуду Ленінського району м. Кіровограда без номеру від 22.02.1997 року, господарський суд зазначає таке.

Судовий захист прав суб`єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб`єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.50 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч. 1 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Господарський суд зазначає, що питання скасування ухвали Нарсуду Ленінського району м. Кіровограда без номеру від 22.02.1997 року, в даному випадку, не повинно вирішуватися в порядку господарського судочинства, з врахуванням того факту, що в матеріалах справи відсутні докази на підставі чого та в межах якого провадження (цивільного/кримінального) накладено відповідне обтяження.

Крім того, суд не володіє в повній мірі відомостями, на підставі яких саме документів накладено обтяження (заборона на нерухоме майно), та неможливо встановити склад учасників справи, в межах розгляду якої накладено таке обтяження (заборона на нерухоме майно). Вирішення такого питання можливе лише в межах конкретно розглянутої судом справи, а не абстрактної, визначеної внаслідок здогадок чи припущень.

Таким чином, для вирішення питання про скасування ухвали Народного суду Ленінського району м. Кіровограда без номеру від 22.02.1997 - слід звертатися до суду, яким накладено таке обтяження, в межах конкретного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до норм ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 73-74, 76-77, 123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити сторонам.

Повне рішення складено 19.01.2022.

Суддя Н.М. Коваленко

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/sud5013.