ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022м. ДніпроСправа № 904/668/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М., розглянув спір

за позовом Фізичної особи-підприємця Горлань Євгена Володимировича, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Потєхіна Владислава Дмитровича, м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 604 077,75 грн.

Представники:

Від позивача не з`явився

Від відповідача Осипов С.О.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Горлань Євген Володимирович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 21.09.2021, заборгованості в сумі 604 077,75 грн., з яких:

- вартість майна в сумі 266 000,00 грн.;

- плата за користування грошовими коштами в розмірі 3% річних, по дату фактичного виконання, сама яких, довідково станом на дату подання позову, становить 28 154,30 грн.;

- інфляційні втрати по дату фактичного виконання, сума яких, довідково станом на дату подання позову, становить 48 277,42 грн.

- компенсація в сумі 209 029,00 грн.;

- плата за користування грошовими коштами в розмірі 3% річних, по дату фактичного виконання, сама яких, довідково станом на дату подання позову, становить 14 168,83 грн.;

- інфляційні втрати по дату фактичного виконання, сума яких, довідково станом на дату подання позову, становить 38 448,20 грн.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що має місце неналежне виконання відповідачем умов договору про спільну діяльність від 01.06.2017 №СД-2 (відповідач не виконав умови договору щодо внесення майнового внеску та не сплачував позивачу прибутків отриманих в результаті спільної діяльності). Натомість позивач на виконання умов договору про спільну діяльність №СД-2, задля забезпечення функціонування спільної справи (діяльності пекарні за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 11Л), уклав договір оренди приміщення за вказаною адресою та сплачував самостійно орендні платежі. За час дії договору про спільну діяльність від 01.06.2017 №СД-2 відповідач жодного разу не звітував перед позивачем про хід спільної діяльності та про її результати. Також відповідач не виплатив позивачу його частку прибутку. Вказані дії призвели до прийняття позивачем рішення про вихід із спільної діяльності з відповідачем, про, що позивач, у порядку визначеному пунктом 10.1 цього договору, повідомив останнього листом від 07.12.2017. У листі від 07.12.2017 позивачем зазначено, що останнім днем дії договору вважається 08.02.2018. У листі від 07.12.2017 позивачем також заявлено вимогу відповідачу про проведення взаємних розрахунків за даним договором. Оскільки відповідач взаєморозрахунків із позивачем не провів, позивач вважає, що у останнього з 09.02.2018 існує грошове зобов`язання.

У межах визначеного законом строку, відповідачу була надана можливість скористались своїми правами на подання відзиву з документальним обґрунтуванням.

Відповідач відзив на позов не надав, проте в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 29.06.2021 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Горлань Євгена Володимировича залишено без руху.

Позивачем 13.07.2021 усунуті недоліку позовної заяви, які на момент подання позовної заяви стала підставою для залишення її без руху.

13.07.2021 до суду Фізичною особою-підприємцем Горлань Євгеном Володимировичем подано заяву про відвід судді.

Ухвалою суду від 14.07.2021 заяву Фізичної особи-підприємця Горлань Євгена Володимировича про відвід судді Мельниченко І.Ф. від 07.07.2021 визнано необґрунтованою, вказану заяву передано для визначення судді в порядку, встановленому частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України для розгляду заяви про відвід.

Ухвалою суду від 19.07.2021 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Горланя Євгена Володимировича про відвід судді Мельниченко І.Ф. у справі № 904/668/21 відмовлено.

Ухвалою від 30.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.09.2021, з наступним відкладенням до 06.10.2021.

У судовому засіданні 06.10.2021 оголошено перерву до 27.10.2021.

Ухвалою суду від 27.10.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 29.11.2021 та відкладено підготовче засідання до 18.11.2021.

13.07.2021 позивачем подано заяву про зупинення провадження у справі № 904/668/21 через об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи № 203/3057/20, що розглядається Кіровським районним судом Дніпропетровська.

06.10.2021 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі № 904/668/21, у зв`язку тим що в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 203/3057/20 за позовом Горлань Євгена Володимировича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором КП-2 від 01.06.2017 у сумі 266 000,00 грн., 3% річних, по дату фактичного виконання, сума яких, довідково за станом на дату подання позову, становить 20 167,44 грн., інфляційні втрати по дату фактичного виконання, сума яких, довідково за станом на дату подання позову, становить 43 958,56 грн.

Ухвалою суду від 27.10.2021 у задоволенні клопотань Фізичної особи-підприємця Горлань Євгена Володимировича та Фізичної особи-підприємця Потєхіна Владислава Дмитровича про зупинення провадження у справі № 904/668/21 - відмовлено.

Ухвалою суду від 18.11.2021 розгляд підготовчого засідання відкладався до 07.12.2021.

18.11.2021 позивачем подано повторне клопотання про зупинення провадження у даній справі, до набрання судовим рішенням №203/3057/20, що розглядається Кіровським районним судом Дніпропетровська, законної сили.

Ухвалою суду від 07.12.2021 у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Горлань Євгена Володимировича про зупинення провадження у справі № 904/668/21 - відмовлено.

Клопотання про поновлення строку та про залучення додаткових доказів залишено без розгляду.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим господарським судом завершено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 05.01.2022, про що постановлено ухвалу суду від 07.12.2021.

04.01.2022 позивачем подано клопотання про зупинення провадження у справі № 904/668/21 через об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи № 203/3057/20, що розглядається Кіровським районним судом Дніпропетровська, яке залишено господарським судом без розгляду.

Ухвалою суду від 05.01.2022 розгляд справи відкладався до 18.01.2022.

18.01.2022 представником позивача повторно подано клопотання про зупинення розгляду справи до моменту завершення розгляду справи в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська № 203/3057/20.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку представника відповідача, господарський суд вважає необхідним зазначити таке.

Статтею 207 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що у судовому засіданні головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на те, що клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої справи № 203/3057/20, що розглядається Кіровським районним судом Дніпропетровська розглянуто судом в підготовчому провадженні, про що постановлено ухвали суду від 27.10.2021 та від 07.12.2021 інших підстав для звернення з аналогічним клопотанням останнє не містить, господарський суд вважає необхідним залишити його без розгляду.

Крім того, господарський суд звертає увагу, що під час оголошення вступної та резолютивної частини ухвали суду від 27.10.2021, представник позивача був присутній у підготовчому засіданні, та був обізнаний з результатом розглянутих клопотань про зупинення провадження у справі.

Ухвалу суду від 07.12.2021 про відмову у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Горлань Євгена Володимировича про зупинення провадження у справі № 904/668/21, позивач отримав 21.12.2021, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване поштове повідомлення (том -1, а.с. 256).

Представник позивача у судове засідання 18.01.2022 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

15.12.2021 у судовому засіданні ухвалено рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: наявність/відсутність підстав для стягнення вартості майна з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх зобов`язань за договором СД-2, а також відшкодування витрат з орендної плати за договором № 13 від 01.06.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2017 між Фізичною особою-підприємцем Горлань Євгеном Володимировичем (далі Сторона-2 ) та Фізичною особою-підприємцем Потєхіним Владиславом Дмитровичем (далі Сторона-1) укладено Договір спільної діяльності № СД2 (далі Договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що сторони за цим договором зобов`язуються шляхом об`єднання своїх зусиль та майна, яке належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти для досягнення спільної господарської мети отримання прибутку від діяльності об`єкта пекарні, розташованої за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 11Л.

Згідно з умовами даного договору спільна діяльність повинна здійснюватись сторонами на основі принципів законності та добросовісності (п. 1.2 договору).

За умовами пункту 1.3 договору спільна діяльність за цим договором здійснюється без створення юридичної особи.

Відповідно до пункту 2.1 договору для більш швидкого та ефективного досягнення мети, вказаної в пункті 1.1 даного договору, сторони зобов`язуються:

- обмінюватись наявною в їх розпорядженні інформацією з питань, які становлять спільний інтерес сторін;

- проводити спільні консультації за узгодженою тематикою для обговорення питань спільної діяльності;

- у випадку необхідності здійснювати взаємне фінансування на безпроцентній поворотній основі згідно з додатковими угодами, які укладатимуться між сторонами;

- виконувати своєчасно обов`язки, передбачені даним договором.

Розділом 3 договору визначені права та обов`язки сторони-1. Так, для досягнення мети, вказаної в пункті 1.1 даного договору, сторона-1 здійснює наступні дії (п. 3.1 договору):

- виконує всі необхідні дії юридичного характеру, а також забезпечує отримання необхідних дозвільних документів для досягнення визначеної договором мети за узгодженням із стороною-2 (п. 3.1.1 договору);

- забезпечує ведення податкового та бухгалтерського обліку спільної діяльності сторін шляхом отримання послуг від само зайнятої особи-бухгалтера, який має необхідну освіту та досвід, на підставі довіреності сторін, якою така особа буде уповноважена здійснювати ведення фінансового та бухгалтерського обліку (п. 3.1.2 договору);

- забезпечує надання сторонам само зайнятою особою-бухгалтером звіту про фінансовий стан об`єкта обліку пекарні, розташованої за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв 11Л, щомісячно. У випадку відпустки або хвороби само зайнятої особи-бухгалтера, сторона забезпечує надання такого звіту сторонам один раз у два місяці (п. 3.1.3 договору);

- веде облік майна сторін, що об`єднується, на самостійному балансі (п. 3.1.4 договору);

- представляє загальні інтереси сторін спільної діяльності перед третіми особами (п. 3.1.5 договору);

- забезпечує організацію виробничого та торгового процесу (п. 3.1.6 договору).

До прав та обов`язків сторони-2 згідно з розділом 4 договору належать:

- зобов`язання належним чином здійснити фінансовий вклад у спільну діяльність (п. 4.1 договору);

- право здійснювати контроль за процесами господарської діяльності, проводити аудит фінансових результатів діяльності (п. 4.2 договору);

- строна-2 виконує всі необхідні дії юридичного характеру, а також забезпечує отримання необхідних дозвільних та інших документів для досягнення визначеної Договором мети за згодою строни-1.

Відповідно до пункту 5.1 договору з моменту його підписання сторона-2 зобов`язується надати обладнання (додаток 1) та приміщення, розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв 11Л для здійснення виробничо-торгової діяльності.

У пункті 6.1 договору сторони узгодили, що частки сторін у майні визнаються наступними:

- частка сторони-1 50% (п. 6.1.1 договору);

- частка сторони-2 50% (п. 6.1.2 договору).

Майно (грошові кошти, майнові внески сторін, матеріальні та майнові права), створене або набуте сторонами в результаті спільної діяльності, складають їх спільну часткову власність (п. 6.4 договору).

Пунктом 7.3 договору визначено, що всі фінансові операції по спільній діяльності сторін здійснюються за погодженням сторін та обліковуються на балансі спільної діяльності.

Розділ 8 договору передбачає порядок розподілу результатів спільної діяльності, у відповідності до якого стороні-1 належить 50 процентів від загального прибутку, одержаного від спільної діяльності за цим договором (п. 8.1 договору); стороні-2 належить 50 процентів від загального прибутку, одержаного від спільної діяльності за цим договором (п. 8.2 договору).

Згідно з пунктом 9.1 договору спільні витрати та збитки сторін покриваються за рахунок спільного майна сторін, отриманого в результаті спільної діяльності, в тому випадку, якщо вони виникли не в наслідок неправомірних дій однієї із сторін або порушення нею умов договору.

Спільні витрати та збитки від спільної діяльності покриваються за рахунок спільного майна сторін, а недостатні суми розподіляються між сторонами рівними частинами (п. 9.2 договору).

За умовами пункту 10.1 договору будь-яка зі сторін може вийти зі спільної діяльності шляхом письмового повідомлення іншої сторони не пізніше, ніж за 60 днів до дня виходу.

Відповідно до пункту 10.2 договору стороні, яка виходить із участі у спільній діяльності, відшкодовується вартість її частки в спільному майні спільної діяльності, що визначається на день виходу з урахуванням вартості обладнання. За погодженням з іншою стороною доля у спільному майні спільної діяльності може бути повернута в натуральній формі.

Пунктом 10.3 договору визначено, що у випадку виходу сторони з участі в спільній діяльності раніше одного року з моменту дії даного договору, вартість відшкодування часток сторін складає:

- при виході сторони-1, їй відшкодовується 1 грн. (п. 10.3.1 договору);

- при виході сторони-2, їй відшкодовуються вартість переданого майна згідно з пунктом 5.1 (п. 10.3.2 договору).

У відповідності до пункту 11.1 договору спільна діяльність припиняється, а цей договір втрачає свою силу та дію в наступних випадках:

- сплив строку дії договору;

- за згодою сторін спільної діяльності;

- за рішенням суду;

- в інших випадках, передбачених законодавством України.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.05.2019 року, і може бути продовжений за погодженням сторін, шляхом підписання відповідних додаткових угод до цього договору (п. 13.1 договору).

Додатком № 1 до договору № СД2 від 01.06.2017 сторони погодили кількість та найменування майна.

Звертаючись з даним позовом позивач вказує про те, що за договором КП-2 Фізична особа Горлань Євген Володимирович викупив у Фізичної особи ОСОБА_1 частину обладнання на загальну суму 266 000,00 грн., що мало бути передано у спільну справу за переліком до договору № СД2 від 01.06.2017.

Проте, жодних документів про фактичну передачу придбаного за договором КП-2 відповідач позивачу не надав, як і не підписав жодного документу про прийняття спірного майна від позивача до договору № СД2 від 01.06.2017.

Таким чином, позивач вказує про те, що дії відповідача позбавили останнього можливості довести, що спірний товар належить саме йому, як і довести той факт, що позивачем виконано умови пункту 5.1 спірного договору.

Крім того, позивач вказує про те, що на виконання умов спірного договору останній задля забезпечення функціонування спільної справи, керуючись ч. 4 ст. 1135 Цивільного кодексу України уклав договір оренди приміщення № 13 від 01.06.2017 за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 11Л, відповідно до якого останнім було самостійно сплачено орендні платежі у загальній сумі 209 029,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору про спільну діяльність від 01.06.2017 №СД-2, позивач прийняв рішення про вихід із спільної діяльності з відповідачем, про, що останній, у порядку визначеному пунктом 10.1 договору, повідомив відповідача листом від 07.12.2017.

У листі від 07.12.2017 позивачем зазначено, що останнім днем дії договору вважається 08.02.2018.

Крім того, у вказаному листі позивачем також заявлено вимогу відповідачу про проведення взаємних розрахунків за спірним договором.

Відповідач вимоги позивача, викладені в листі від 07.12.2017, не виконав, що і стало причиною даного спору, з яким останній звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників (ст. 1130 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 509 цивільного Кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Умови договору про спільну діяльність № СД2 від 01.06.2017 свідчать про те, що сторони погодили здійснення спільної діяльності на основі об`єднання їх вкладів, тобто у формі простого товариства.

Правовідносини за договором простого товариства врегульовані § 2 глави 77 Цивільного кодексу України.

Так, за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (ст. 1132 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1133 Цивільного кодексу України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Відповідно до пункту 5.1 договору з моменту його підписання сторона-2 зобов`язується надати обладнання (додаток 1) та приміщення, розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв 11Л для здійснення виробничо-торгової діяльності.

Положеннями частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються із положеннями частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд наголошує щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Господарський суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Фізична особа-підприємць Горлань Євген Володимирович вчинив дії передбачені п. 5.1 спірного договору, а саме надав обладнання, перелік якого визначений додатком №1 до договору.

Крім того, вказана обставина не заперечується і самим позивачам, про що свідчить зміст позовної заяви.

Саме на Фізичну особу-підприємця Горлань Євгена Володимировича, як позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Проте, всупереч наведеному позивач не довів перед судом належними доказами, яким чином зі сторони відповідача були порушені права позивача.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що вимоги Фізичної особи-підприємця Горлань Євгена Володимировича в частині про стягнення з відповідача вартість майна в сумі 266 000,00 грн. є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, посилаючись на положення частини 4 статті 1135 Цивільного кодексу України, заявив вимогу про стягнення з відповідача компенсація в сумі 209 029,00 грн., вказані витрати понесені на орендні платежі за договором оренди № 13 від 01.06.2017, у зв`язку з виконанням зобов`язань за договором № СД2 від 01.06.2017 та домовленостей з відповідачем, задля забезпечення функціонування спільної справи.

На підтвердження понесення вказаних витрат позивачем надано копії товарних чеків на загальну суму 209 029,00 грн. (а.с. 37-41, том-1).

Статтею 1135 Цивільного кодексу України передбачено, що під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства. У разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників (ч. 1).

У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства (ч. 2).

У відносинах із третіми особами учасники не можуть посилатися на обмеження прав учасника, який вчинив правочин, щодо ведення спільних справ учасників, крім випадків, коли вони доведуть, що на момент вчинення правочину третя особа знала або могла знати про наявність таких обмежень (ч. 3).

Учасник, який вчинив від імені всіх учасників правочин, щодо якого його право на ведення спільних справ учасників було обмежене, або вчинив в інтересах усіх учасників правочин від свого імені, може вимагати відшкодування здійснених ним за свій рахунок витрат, якщо вчинення цього правочину було необхідним в інтересах усіх учасників. Учасники, яким внаслідок таких правочинів було завдано збитків, мають право вимагати їх відшкодування (ч. 4).

Рішення щодо спільних справ учасників приймаються учасниками за спільною згодою, якщо інше не встановлено договором простого товариства (ч. 5).

Умовами розділу 7 договору визначено порядок ведення спільних справ.

Відповідно до пункту 7.1 договору ведення спільних справ за договором здійснюється сторонами виключно за їх спільною згодою.

Рішення по спільній діяльності приймаються на зборах сторін та оформлюються відповідними протоколами, при цьому рішення вважається прийнятим з моменту отримання позитивної письмової відповіді кожної із сторін (п. 7.2 договору).

Пунктом 7.3 договору визначено, що всі фінансові операції по спільній діяльності сторін здійснюються за погодженням сторін та обліковуються на балансі спільної діяльності.

Отже, як вбачається, умовами договору передбачене спільне ведення справ, яке потребує згоди всіх учасників для вчинення кожного правочину, а також посвідчення повноважень окремого учасника довіреністю, виданою йому іншими учасниками, на вчинення правочинів від імені всіх учасників у відносинах із третіми особами.

Позивач правовою підставою заявленої вимоги про стягнення з відповідача компенсаційних витрат у розмірі 209 029,00 грн. вказує частину 4 статті 1135 Цивільного кодексу України, однак будь-яких доказів у підтвердження необхідності вчинення правочину на вказану суму в інтересах всіх учасників спільної діяльності позивач, право якого на ведення спільних справ було обмежене, суду не надав.

Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за недоведеністю.

З огляду на відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення вартості майна в сумі 266 000,00 грн. та в частині стягнення компенсаційних витрат в сумі 209 029,00 грн., у суду відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення 3% річних та інфляції грошових коштів, які є похідними вимогами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що інші доводи, міркування позивача, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Горлань Євгена Володимировича до Фізичної особи-підприємця Потєхіна Владислава Дмитровича про стягнення заборгованості у сумі 604 077,75 грн. відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 28.01.2022.

Суддя І.Ф. Мельниченко