УХВАЛА

м. Київ

20.01.2022Справа № 910/117/22

Суддя Н.Плотницька, розглянувши

позовну заяву Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах

Хмельницької міської ради

Міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Екологія України"

про стягнення 3 736 597 грн 32 коп.

ВСТАНОВИВ:

04.01.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Хмельницької міської ради та Міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Екологія України" про стягнення збитків за договором від 03.07.2019 № 240 на суму 3 736 597 грн 32 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що через завищення вартості виконаних робіт ним були сплачені зайві кошти у сумі 3 736 597 грн 32 коп., у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок здійснити коригування вартості виконаних робіт в сторону її зменшення та відшкодування позивачу понесених збитків у розмірі 3 736 597 грн 32 коп.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви і доданих до них документів на підставі пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з тим, що відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина третя статті 4 Господарського процесуального кодексу України)

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

Близькі за змістом висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

У судовому процесі, зокрема у господарському, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган

Подібний за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень частин третьої-п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України та частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому, розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17 та від 18.08.2020 у справі № 914/1844/18.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Подібну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Обгрнутовуючи підстави звернення до суду з даним позовом прокурор зазначив, що органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством належних заходів щодо відновлення порушених інтересів не вжито, на підтвердження чого долучено листи від 25.11.2021 № 7061-02-24-21 та від 28.08.2020 № 1794.

Як вбачається з листа від 25.11.2021 № 7061-02-24-21 Хмельницькою міскьою радою повідомлено, що підприємством було направлено вимогу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Екологія України" на суму 3 465 379 грн 46 коп., а також підготовлено та подано до Господарського суду Хмельницької області позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Екологія України" 3 465 379 грн 46 коп.

Так, в листопаді 2020 року Міське комунальне підприємство "Хмельницькводоканал" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Екологія України" про стягнення 3465379,46 грн. коштів.

Предметом спору було стягнення 3 465 379,46 грн збитків за договором від 03.07.2019 № 240, у зв`язку із завищенням вартості робіт.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.04.2021 у справі № 924/1220/20 у задоволенні позову Міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Екологія України" про стягнення 3 465 379,46 грн коштів відмовлено.

Тобто судом встановлено, що Міське комунальне підприємство "Хмельницькводоканал" вжило необхідних заходів та звернулося до суду з відповідними вимогами про стягнення 3 465 379,46 грн збитків за договором від 03.07.2019 № 240, у зв`язку із завищенням вартості робіт.

Разом з тим, Перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Хмельницької міської ради та Міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал" звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Екологія України" про стягнення збитків за договором від 03.07.2019 № 240 на суму 3 736 597 грн 32 коп., у зв`язку із завищенням робіт, тобто звернувся з аналогічним позовом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що Першим заступником керівника Хмельницької обласної прокуратури у даному випадку не обгрунтовано підстав звернення до суду з даним позовом, оскільки Міське комунальне підприємство "Хмельницькводоканал" вжило заходів та звернулося до суду із відповідними вимогами до відповідача.

Більше того аналогічні вимоги між тими сторонами, про той же предмет та з тих же підстав були розглянуті та відхиленні, що підтверджується рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.04.2021 у справі № 924/1220/20.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 4 ч. 5 ст. 174, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Хмельницької міської ради та Міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Екологія України" про стягнення збитків за договором від 03.07.2019 № 240 на суму 3 736 597 грн 32 коп. з доданими до неї документами повернути без розгляду.

Згідно статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Плотницька