ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року, м. Херсон, справа № 923/1479/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії ПАТ «Укртелеком»

до Управління соціального захисту населення Голопристанської міської ради Херсонської області,

про стягнення 102077,89 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

12.11.2021 Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» звернулося до суду з позовом, спрямованим Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області, про стягнення 102077,89 грн витрат, які ним понесені у зв`язку з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян у 2019-2020 роках.

У подальшому Позивач заявив клопотання про заміну Відповідача на належного, а саме на Управління соціального захисту населення Голопристанської міської ради Херсонської області, яке суд задовольнив.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що:

- протягом 2019-2020 років надавав телекомунікаційні послуги жителям м. Гола Пристань, у тому числі громадянам, які мають пільги (тобто знижки вартості послуг) по сплаті таких послуг, складав відповідні щомісячні розрахунки видатків на відшкодування витрат за та надавав їх Відповідачу для здійснення компенсації вартості наданих послуг,

- Відповідач не здійснював відповідну виплату отриманих громадянами пільг, у зв`язку з чим заборгував вказану суму,

- несплата відповідачем вказаної заборгованості вказує на допущені ним порушення положень пункту 3 статті 63 Закону України «Про телекомунікації», статей, 48 та 102 Бюджетного кодексу України, якими встановлено, що видатки на відшкодування вартості послуг зв`язку, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України, а бюджетні зобов`язання щодо виплати пільг з послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирними телефонами) обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень,

- позов спрямований саме до відповідача як особи, яка у відповідності до положень пункту 3 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, є головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, а у відповідності до пункту 3 «Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003, є єдиним уповноваженим органом, який веде персоніфікований облік отримувачів пільг.

Дії та аргументи Відповідача

Відповідач позовні вимоги не визнав та вказав, що:

- за постановою КМУ від 17.04.2019 № 373 для розрахунку пільг складання будь-яких актів не передбачено,

- з положень Закону України «Про телекомунікації» у нього не виник обов`язок з відшкодування Позивачу вартості наданих пільг.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 15.11.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою Відповідачу був встановлений строк для надання відзиву на позов.

Ухвалою від 06.12.2021 суд залучив до участі у справі належного відповідача та установив строк для подачі ним відзиву на позов.

Обставини, які установлені судом

Відповідно до щомісячних розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг (форма № 2 пільга) за 2019 та 2020 роки Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» протягом цього періоду надавало телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян м. Гола Пристань , у зв`язку з чим ним обраховані витрати, які понесені у зв`язку з оплатою пільговими абонентами за надані послуги зі знижкою, зокрема по місяцям:

- у 2019 році: у січні на суму 5436,24 грн, у лютому 5320,12 грн, у березні 5251,64 грн, у квітні 5243,42 грн, у травні 5098,75 грн, у червні 4924,04 грн, у липні 4509,51 грн, у серпні 4429,27 грн, у вересні 4760,58 грн, у жовтні 5627,32 грн, у листопаді 4955,77 грн, у грудні 4367,38 грн,

- у 2020 році: у січні на суму 4180,14 грн, у лютому 3949,22 грн, у березні 4276,21 грн, у квітні 4144,01 грн, у травні 4126,24 грн, у червні 3958,25 грн, у липні 3531,97 грн, у серпні 3589,37 грн, у вересні 3543,69 грн, у жовтні 3366,95 грн, у листопаді 3192,56 грн, у грудні 295,24 грн.

З тексту Розрахунків вбачається, що вони містять перелік осіб, яким Позивачем надані пільги, їх адреси, ідентифікаційні номери, період надання та сума пільги.

Вказані Розрахунки, а також складені на їх підставі акти звіряння (форма № 3 пільга) Позивачем надані Відповідачу супровідними листами.

Складені позивачем Розрахунки відповідають положенням наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 4 жовтня 2007 року № 535 «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг « 2-пільга», та Інструкції про порядок її заповнення», а тому вони сприймаються судом як належні докази, які підтверджують факт надання позивачем відповідних пільг з послуг зв`язку.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Порядок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян врегульований положеннями пункту 3 статті 63 Закону України «Про телекомунікації». Зокрема, за правовою нормою «телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України».

Безпосередньо відносини, що виникають у процесі виконання бюджетів регулюються Бюджетним кодексом України. Так, у відповідності до:

- пункту 9 статті 87 до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

- підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 89 до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки на державні програми соціального захисту,

- частини 1 статті 102 видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, вказаними правовими нормами у 2019-2020 роках було урегульовано порядок надання державних телекомунікаційних пільг певним категоріям громадян та джерела їх фінансування.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений «Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Зокрема, за змістом пункту 2 постанови № 256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг.

Відповідно до пункту 2 «Інструкції про порядок заповнення форми « 2-пільга», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 535 «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг « 2-пільга», та Інструкції про порядок її заповнення», «…підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа, що настає після звітного періоду, подають управлінням праці та соціального захисту населення на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

Отже, суд висновує, що Відповідач на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 являвся головним розпорядником бюджетних коштів та виконавчим органом, до компетенції якого відносився обов`язок щодо прийняття від Позивача, як підприємства, яке надає послуги зв`язку окремим категоріям громадян, розрахунків на компенсації та на відшкодування витрат за надані пільги, звірки з їх інформацією, що міститься в реєстрі, та обов`язок щодо здійснення їх компенсації.

У відповідності до частини 3 статті 19 Бюджетного кодексу України учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, наділені бюджетними повноваженнями (правами та обов`язками з управління бюджетними коштами).

Позивач не є учасником бюджетного процесу, а правовідносини сторін свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, в силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В свою чергу, згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами у 2019 2020 роках існували зобов`язання щодо відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг зв`язку громадянам Великоолександрівського району на підставі законодавчих положень.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 1).

За змістом частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В силу статті 614 того ж Кодексу, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Тобто, чинним законодавством не передбачена залежність відшкодування наданих пільг від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, або за рахунок місцевого бюджету у випадку прийняття відповідної Програми чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

У відповідності до частини 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а згідно з частиною 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

За змістом пункту 4 рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007 від 09.07.2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36,частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98,101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) «закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Кодексу.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й

надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України).

Оскільки предмет закону про Державний бюджет України визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України».

Суд наголошує, що у відповідності до частини 4 статті 11 ГПК України «суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1960 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

Зокрема, за пунктом 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 зроблений висновок, що «суд погоджується, що асигнування для виплати державою боргів з державного бюджету можуть викликати певну затримку у виконанні рішень судів. Тим не менше, Суд вважає, що, неспромігшись протягом двох років передбачити такі асигнування, держава порушила свої зобов`язання за п. 1 ст. 6 Конвенції. Більше того, як випливає з матеріалів справи, державою не було вжито заходів для виправлення ситуації у цій справі».

Аналогічний висновок зроблений Європейським судом з прав людини у справі "Бакалов проти України". Так, у пункті 40 рішення Суду від 30.11.2004, зазначено, що «відсутність бюджетного фінансування не є виправданням за бездіяльність», а тому ним зроблений висновок, що такий випадок «є порушення пункту 1 Першого протоколу».

Викладені правові приписи та названі судом джерела права свідчать про обов`язок держави в особі відповідного управління соціального захисту населення (у даному випадку Відповідача) компенсувати надавачу телекомунікаційних послуг вартість понесених витрат на надання соціальних пільг відповідному населенню району, виконавши взяте на себе за законом зобов`язання, і така відповідальність не може ставитись у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, у тому числі і державних органів у питанні належного фінансування тих витрат, які обумовлені наданням законодавчими актами держави певній категорії населення країни пільг.

У даному випадку такий обов`язок Відповідача перед Позивачем існував у 2019 2020 роках, оскільки, як зазначено раніше, Відповідач є державним органом, на якого покладені обов`язки головного розпорядника бюджетних коштів з фінансування відповідних пільг з послуг зв`язку.

Отже, у 2019-2020 роках між сторонами виникли господарські правовідносини на підставі нормативно-правових актів, за якими Відповідач, як розпорядник бюджетних коштів зобов`язаний був сплатити позивачу суму компенсації за надані ним пільги з послуг зв`язку і така сплата не повинна ставитися у залежність від фактичної наявності коштів на час розгляду справи в суді.

З огляду на зроблені висновки позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому висловлені Відповідачем заперечення не узгоджуються за наведеним, а тому не є мотивованими.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжних доручень № 4296 від 21.07.2020 та № 5705 від 03.08.2021 у сумі 2270 грн, які у відповідності до приписів статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Голопристанської міської ради (75600, Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. Покришева, буд. 41, ідентифікаційний код 39073254) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» (73000 м. Херсон, вул. Кримська, буд. 124-А; ідентифікаційний код 01188661) 102077,89 грн основної заборгованості та 2270 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін