ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. Справа№ 910/9315/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Андрієнка В.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021

у справі № 910/9315/21 ( суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція»

до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Громадська організація «Легеарт»

про стягнення 73 364,36 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (далі - Товариство, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (далі - Підприємство, відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 73 64,36 грн., з яких: 65 099, 18 грн. - заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води; 5 763, 75 грн. - інфляційної складової боргу; 2 501, 43 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням умов типового договору приєднання про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, опублікованого 23.07.2014 у газеті «Хрещатик» №103(4503), в частині оплати наданих у період з листопада 2018 по березень 2021 року послуг з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку 27А по вул.Будівельників, площею 129,7 кв.м. Обов`язок оплати послуг обґрунтовується з посиланням на правову позицію ВСУ від 30.10.2013 справа 6-59цс13. А облік послуги обґрунтовується документами складеними сторонами, зокрема головним інженером ЖЕД402 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО - РЕКОНСТРУКЦІЯ» 65 099,18 грн. заборгованості; 5 763,75 грн. грн. втрат від інфляції; 2 501,43 грн. 3% річних та 2 270,00 грн. судового збору.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості (за період з листопада 2018 року по березень 2021 року) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в сумі 65 099,18 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3 відсотків річних та інфляційних нарахувань суд встановив, що вони правильні. Отже, стягненню з відповідача підлягає 5 763, 75 грн. - інфляційної складової боргу; 2 501, 43 грн. - 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 повністю та ухвалити нове рішення по справі № 910/9315/21, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що апелянт вважає рішення першої інстанції необґрунтованим через неправильне дослідження і оцінку доказів, які мають значення для справи та ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції визначаючи відповідача абсолютним власником нежитлових приміщень за адресою вул. Будівельників, 27А, м. Київ, на підставі наданого відповідачу права господарського відання не враховував наступні норми матеріального права. Відповідач реалізує в відношенні орендарів право господарського відання, яким його на підставі розпорядження № 61 від 13.02.2015 наділено органом виконавчої влади, Дніпровською районною в місті Києві Державною Адміністрацією, на підставі обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника (територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради) у випадках, передбачених законодавством, а також реалізує своє право розпоряджання майном на підставі умов угод, передбачених законом, а також на підставі угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать, актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом (абз. 1.2 ч.1 ст.144 ГК України). Таким чином з "тріади" права господарського відання (володіння, користування, розпорядження) відповідач має право реалізовувати тільки розпорядження, в частині стягнення оплати за оренду і контроля за використання комунального майна за призначенням.

Крім того, скаржник наголошує, що уклавши з орендарями договори на утримання будинку і прибудинкової території відповідач ніде не виступав, і це довести позивач не може, як особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача (ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги") (далі-Закон).

Апелянт зазначає, що в рішенні суду по справі № 910/9315/21 заначено: "відповідно до статті 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії, зокрема, є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору" (абз.9,10 стр.3 рішення по справі № 910/9315/21).

Доходячи до висновку, скаржник зазначає, що весь обсяг правових норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України визначає відповідальність конкретного боржника перед кредитором і тільки обоюдна згода усіх трьох (кредитора, боржника, третьої особи) може призвести до обов`язку іншої особи сплатити зобов`язання боржника кредитору або такий обов`язок виникає у особи через вчинення нею певних дій які свідчать, що вона собою заміщає боржника (ст.ст.509-511 ЦК України, ст.ст. 194,195 ГК України), відповідно до Закону, чітко зазначені права виконавця комунальної послуги, який займає монопольне становище (в даному випадку локальним монополістом є позивач) про укладення індивідуального договору на комунальну послугу. У Законі чітко викладено, що виконавець послуги не може відмовитись від укладання індивідуального договору і має право отримати інформацію про зміну власника. Таким чином зрозуміло відповідач комунальну послугу у вигляді надання теплопостачання не отримував, за надання такої послуги певній особі відповідальність не несе.

Скаржник наголошує, що суд першої інстанції вдався до особистої, необ`єктивної трактовки пункту 4.2.12 договору оренди № 456/1 з Громадською організацією «Легеарт». Текст цього пункту визначає, що обов`язком орендаря є - «сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття і т.п.), за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання. У разі відсутності можливості укладання прямих договорів з підприємствами - постачальниками послуг (водопостачання, газ, теплова енергія та ін.), орендар відшкодовує витрати підприємства балансоутримувача за надані послуги у відповідності до окремо укладених договорів на підставі даних обліку (лічильників) (абз.5 стр.3 рішення по справі № 910/9315/21). Далі суд у рішенні по справі № 910/9315/21 зазначає - "Суд зазначає, що з пояснень сторін та з доданих до справи документів вбачається, що ГО «Легеарт» з позивачем не укладався договір на надання житлового-комунальних послуг (з опалення та гарячого водопостачання).

Також, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в пункті 4.2.12, визначено обов`язок орендаря укладати окремий договір на надання житлово-комунальних послуг саме з постачальником таких послуг, а не укладання його з позивачем через відповідача.

Апелянт зауважує, що розрахунок позивача суми боргу про стягнення заборгованості за отримані послуги, не містить необхідні вихідні дані для належного розрахунку, щодо площі приміщення, періоду нарахувань, пропорційного розподілу послуги з централізованого опалення, математичної формули розрахунку; - розрахунок позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, базується на попередньому розрахунку, при цьому арифметичний механізм даного розрахунку позивачем також не розкритий; -довідки про дані будинку за адресою вул. Будівельників, 27А, м. Київ за 2018-2020 роки не є офіційними документами, оскільки не відповідають інструкції з діловодства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районних у місті Києві державних адміністраціях, підприємств, установ, організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, затвердженої розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.09.2018, № 1747.

Скаржник зазначає, що позиція відповідача ґрунтується на вимогах Закону, договорах оренди, де є пряма вимога, що до укладення орендарями прямих договорів з постачальниками на надання комунальних послуг.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2021 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» у справі № 910/9315/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Майданевич А.Г., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21 та поновлено Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/9315/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21. Призначено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

В зв`язку з перебування головуючого судді Ткаченка Б.О. у відпустці повна постанова складена та підписана 13.01.2022.

Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» подало до суду відзив на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21. Позивач заперечує проти апеляційної скарги, просить відмовити у задоволенні в повному обсязі, рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21 залишити без змін.

Крім того, позивач у відзиві зазначає про те, що нежитлове приміщення по вул. Будівельників, 27-А в м.Києві на праві господарського відання закріплено саме за відповідачем, а тому він повинен утримувати дане майно, контролювати належне виконання орендарями умов укладеного з ним договору оренди приміщення та відповідно нести усі витрати за належне утримання цього майна.

Також, позивач зауважує, що відповідачем не надано суду, крім договору оренди, будь-яких інших документів чи доказів, які підтверджують фактичне передання об`єкту в користування ГО «ЛЕГЕАРТ», а також будь-яких документів, які підтверджують той факт, що ГО «ЛЕГЕАРТ» користувалося приміщенням та оплачувало отримані від ТОВ «Євро-Реконструкція» послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач контролював належне виконання орендарем умов укладеного договору оренди. ГО «ЛЕГЕАРТ» як орендар приміщення по вул. Будівельників, 27-А, до ТОВ «Євро-Реконструкція» з метою укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання не звертався та кошти за отримані послуги також не сплачував.

Крім цього, позивач наголошує, що заборгованість виникла за період з листопада 2018 року по березень 2021 року, а договір оренди нежитлового приміщення підписаний відповідачем з ГО «ЛЕГЕАРТ» 04.09.2019.

Позивач у відзиві звертає увагу на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України (справа № 6-59цс13) від 30 жовтня 2013 року, відповідно до якої споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг у такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

Позивач у відзиві зазначає, що претензій з приводу якості отриманих послуг чи відмови від отримання послуг від відповідача до позивача не надходило, а відповідно споживач повинен сплатити кошти за отримані від позивача послуги в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

З 01.07.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку по вул. Будівельників, 27-А згідно з переліком, затвердженим Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією. Вказане не заперечується відповідачем.

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" є балансоутримувачем будинку, який отриманий ним на підставі п.п. 10-12 рішення Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» №270/270 від 09.10.2014 року.

Відповідно до п.2.2.1 статуту Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №4 від 06.01.2015 предметом діяльності відповідача є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового і нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку. Відповідно до п.4.2 статуту відповідача його майно є основні фонди відображені в його самостійному балансі. Майно підприємства належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і закріплене за ним на праві господарського відання (п. 4.3 статуту).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що нежитлове приміщення загальною площею 129,70 кв.м. у будинку №27 А по вул. Будівельників у м. Києві, яким володіє і розпоряджається відповідач, закріплено за ним на праві господарського відання.

Як стверджував позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" у газеті Хрещатик (№ 103(4503) від 23.07.2014) розміщено повідомлення із публічною пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації позивача із зазначенням відповідної адреси.

Однак, між сторонами відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення укладено не було.

З матеріалів справи вбачається, що надання послуг з опалення, що надавалися безперервно, в межах опалювального періоду у будинку за адресою: вул. Будівельників, 27А м. Київ, підтверджується наявними в матеріалах справи нарядами, а саме:

Наряд від 02.11.2018 № 1790 (підключення);

Наряд від 06.04.2019 № 5865 (відключення);

Наряд від 25.10.2019 № 7200 (підключення);

Наряд від 06.04.2020 № 8712 (відключення);

Наряд від 16.10.2020 № 10713 (підключення);

Наряд від 05.04.2021 № 4203/1 (відключення).

Як зазначено позивачем, основою для розрахунку є додані до позовної заяви звіти з показниками приладів будинкового лічильнику теплової енергії за період з 20.02.2019 по 23.03.2021.

Згідно з довідкою про дані будинку КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" опалювальна площа нежитлового приміщення відповідача становить 129,70 кв.м.

Показники будинкового лічильника теплової енергії розподіляються між користувачами приміщень пропорційно до площі займаних споживачами приміщень.

Як вбачається з матеріалів справи, облік теплової енергії на потреби централізованого опалення здійснюється по вул. Будівельників, 27А м. Київ приладом комерційного обліку СВТУ-11Т № 3839, що підтверджується актом постановки на комерційний облік приладу теплової енергії споживача від 28.12.2015 року та актами про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до опалювального сезону 2020-2021р.

Також, з матеріалів справи також вбачається, що у поданому відзиві до суду першої інстанції від 18.06.2021, відповідач вказав, що приміщенням будинку 27А по вул. Будівельників площею 129,7 кв.м. користується на підставі Договору оренди №456/1 від 04.09.2019 Громадська організація «Легеарт».

Як зазначено позивачем, з листопада 2018 року по березень 2021 року включно позивачем надано відповідачу послуги з централізованого опалення на загальну суму 65 099,18 грн, однак відповідачем вони не оплачувались. Претензій з приводу якості отриманих послуг, відмови від отримання послуг від відповідача не надходило.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, незважаючи на відсутність претензій щодо якості отриманих послуг та повідомлень про відмову від отримання послуг з центрального опалення, вартість вказаних послуг з централізованого опалення протягом спірного періоду не сплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

За умовами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте, надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

З огляду на зазначене, місцевим господарським судом застосовувались положення законодавства, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Споживачем відповідно до вказаної статті цього Закону є фізична чи юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За змістом ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Як було встановлено вище, позивачем було вчинено дії та здійснено заходи, направлені на укладання з відповідачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 27А, що підтверджується розміщеним Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" у газеті Хрещатик повідомленням із публічною пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації позивача із зазначенням відповідної адреси.

Разом із тим, оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, та право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що у разі відмови від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність договору такі заперечення не повинні братися до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.04.2020 у справі № 910/7968/19, від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.

Вищезгадане спростовує заперечення відповідача (апелянта) про те, що Керуюча компанія не є споживачем послуг у нежитловому приміщенні по вулиці м. Київ, вул. Будівельників, 27А (площею 129,70 кв.м.) та не укладення між відповідачем та ТОВ "Євро-реконструкція" договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у чинній з 10.12.2017 року по теперішній час редакції) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Положеннями ч. 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

За умовами частини 1 статті 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у чинній з 10.12.2017 року по теперішній час редакції) ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630 (надалі - Правила).

За змістом п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання.

Як встановлено матеріалами справи, облік теплової енергії на потреби централізованого опалення по вул. Будівельників, 27А м. Київ здійснюється приладом комерційного обліку СВТУ-11Т № 3839, що відповідно підтверджується актом постановки на комерційний облік приладу теплової енергії споживача від 28.12.2015 року та актами про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до опалювального сезону 2020-2021.

Як зазначено позивачем, основою для розрахунку є додані до позовної заяви звіти з показниками приладів будинкового лічильнику теплової енергії за період з 20.02.2019 по 23.03.2021.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії актів від 01.02.2018; 22.02.2018; 30.03.2018; 01.11.2018; 05.12.2018; 03.01.2019; складених комісією у складі головного інженера ЖЕД-402 Нурієва І.Б. та майстра технічного відділу ТОВ «Євро-реконструкція» про пошкодження кабелю для передачі даних з теплолічильника, що унеможливлювало зняття звітів відомостей показників.

Згідно з довідкою про дані будинку КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" опалювальна площа нежитлового приміщення відповідача становить 129,70 кв.м.

Показники будинкового лічильника теплової енергії розподіляються між користувачами приміщень пропорційно до площі займаних споживачами приміщень.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, розподіл визначеного загального обсягу теплової енергії між споживачами здійснювався пропорційно до площі споживачів, що узгоджується з нормами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198. було затверджено Правила користування тепловою енергією, які визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії. Правила є обов`язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, та з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Оскільки, за період лютий 2018 по січень 2019 за адресою м. Київ, вул. Будівельників, 27А, було виявлено пошкодження кабелю для передачі даних з теплолічильника, що унеможливлювало зняття звітів відомостей показників, у зв`язку з цим навантаження для потреб централізованого опалення складає відповідно переліку абонентів, що обслуговує КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва ЖРЕО-401, на підставі якого можна встановлено теплове навантаження, що створюється системами опалення та гарячого водопостачання нежитлового приміщення та складає централізоване опалення - 0,082 Гкал/год.

Доводи скаржника про те, що Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва " не є власником нежитлового приміщення загальною площею 129,70 кв.м у будинку №27 А по вул. Будівельників у м. Києві, а тому не є належним відповідачем у даній справі та те, що споживачем у період з 04.09.2019 і на даний час є Громадська організація «Легеарт» відповідно до договору оренди нежитлового приміщення №456/1 від 04.09.2019, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Як було встановлено вище, нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 27А, перебуває на балансовому обліку та знаходиться у відповідача на праві господарського відання.

Відповідно до п. 1.1 статуту відповідача Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва та віднесене до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Засновником і власником Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Як передбачено ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 2 ст. 395 ЦК України окрім речових прав, зазначених у частині 1 даної статті, законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб`єктів господарювання.

Згідно зі ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності (ст. 137 ГК України).

Таким чином, як право власності, так і право господарського відання чи право оперативного управління поєднують можливість володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Що стосується Договору оренди №456/1 від 04.09.2019 (далі - договір оренди), колегія суддів відзначає наступне.

Згідно до п.4.2.12 договору оренди обов`язок орендаря самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття і т. п.), за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання.

У разі відсутності можливості укладання прямих договорів з підприємствами - постачальниками послуг (водопостачання, газ, теплова енергія та ін.), орендар відшкодовує витрати підприємства-балансоутримувача за надані послуги у відповідності до окремо укладених договорів на підставі даних обліку (лічильників).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Громадська організація «Легеарт» не укладала договір на надання житлового-комунальних послуг (з опалення та гарячого водопостачання) з позивачем, та доказів звернення відповідача до Громадської організації «Легеарт» про відшкодування витрат за надані послуги у відповідності до окремо укладених договорів на підставі даних обліку (лічильників) матеріали справи не містять.

Відповідно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме на відповідача покладається обов`язок з оплати комунальних послуг, а тому його доводи про те, що споживачем житлового-комунальних послуг (послуг з опалення та гарячого водопостачання) з 04.09.2019 і на даний час є Громадська організація «Легеарт» не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді оплати, наданих до його приміщень, комунальних послуг.

Відтак, наявність у відповідача на балансі та на праві господарського відання нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 27А, не звільняє останнього від утримання такого майна.

З огляду на наведене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості (за період з листопада 2018 року по березень 2021 року) у розмірі 65 099,18 грн, відтак про задоволення позову в цій частині.

Стосовно позивних вимог у частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних у сумі 2 501, 43 грн за період з 01.12.2018 року по 01.05.2021 та інфляційні втрати у розмірі 5 763, 75 грн за період з 01.12.2018 року по 01.05.2021, погоджується з ним та вважає його вірним.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21 є законним і обґрунтованим.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім наведених у мотивувальній частині постанови взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» у повному обсязі.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21 на час апеляційного провадження. У зв`язку з закінченням апеляційного провадження колегія суддів вважає за необхідне поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21 залишити без змін.

2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва».

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/9315/21.

4. Матеріали справи № 910/9315/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В.Андрієнко