ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2022 Справа № 917/1782/21

Суддя Господарського суду Полтавської області Сірош Д. М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601

до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально - виконавчої служби України (№ 69), проїзд Зональний, будинок 1, м. Кременчук, 39600

про відшкодування збитків,

без виклику представників сторін.

Обставини справи: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулася з позовом до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально - виконавчої служби України (№ 69) про відшкодування збитків в сумі 4164,45 грн, завданих неналежним виконанням умов договору № 5415/18-БО-24 постачання природного газу від 05.11.2018.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 13771 від 09.12.2021) позов не визнає в повному обсязі, вважає його таким, що не підлягає задоволенню посилаючись на наступне. Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 69)» припиняє свою діяльність в результаті ліквідації. Рішення щодо припинення юридичної особи прийнято Міністерством юстиції України, наказ № 2725/5 від 29.08.2019 «Про припинення державного підприємства «Підприємство державної кримінально - виконавчої служби України (№ 69)» шляхом ліквідації». Підприємство в стані припинення з 03.09.2019. Строк для пред`явлення кредитором своїх вимог визначений до 03.11.2019. Зазначена інформація є публічною та у відповідності до чинного законодавства оприлюднена.

Відповідно до Наказу МЮУ від 09.12.2020 року № 3195/7 «Про передачу державного майна» та затвердженого МЮУ акту приймання передачі від 30.12.2020 майно Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 69)» передано на баланс іншої установи (Державної установи «Кременчуцька виправна колонія № 69»).

Відповідач зазначає, що позивач не пред`явив кредиторську вимогу.

Крім того, звертає увагу суду, що відповідно до пунктів 9.1 та 9.2 розділу 9 «Порядок розв`язання спорів (розбіжностей)» договору (в редакції Додаткової угоди № 1) у разі виникнення спорів (розбіжностей) сторони зобов`язуються розв`язувати їх шляхом проведення переговорів та консультацій. Будь-яка із сторін має право ініціювати їх проведення. У разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) розв`язуються у судовому порядку. Позивач не виконав умов договору в частині досудового порядку врегулювання спорів (розбіжностей).

Позивач у відповіді на відзив (вх. № 14278 від 22.12.2021) вважає доводи відповідача такими, що не відповідають дійсності, зокрема, зазначає, що 21.05.2019, 19.06.2019, 21.11.2019 направлялись на адресу відповідача листи з вимогою сплатити збитки за порушення умов договору за період березень квітень 2019 року. Також, матеріали справи місять докази, що претензію від 21.05.2019 на загальну суму 23085,35 грн вручено відповідачеві поштовою службою, про що свідчить підпис представника відповідача на повідомленні про вручення.

Крім того, позивач зазначає, що процедура ліквідації (припинення) відповідача не є підставою для звільнення останнього від виконання зобов`язань, встановлених договором.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.11.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України сторони суду не надали.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з статтею 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» змінено тип публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Зміна типу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не є його реорганізацією (перетворенням, злиттям, приєднанням) у розумінні статей 104, 106, 109 Цивільного кодексу України» та не передбачає правонаступництва.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№69)" 05.11.2018 уклали договір № 5415/18-БО-24 постачання природного газу.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 376817,18 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (копії в матеріалах справи).

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до Додаткової угоди № 1, пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз. 2) підп. 3.9.2 п. 3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3, абз. третій підп. 2) п. 6.4 цього договору застосовуються з 01.03.2019.

Пунктами договору, що застосовуються з 01.03.2019, передбачено, зокрема, наступне.

Згідно з пунктом 3.13 договору, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу.

Пунктом 5.7 договору передбачено, що відшкодування позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 договору, здійснюється наступним чином:

- позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо відповідач порушив пункт 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб. м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до пункту 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 договору;

- позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- відповідач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту - претензії, зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підпункту 8) пункту 6.2 договору, відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати позивачу збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 договору.

Згідно з підпунктом 4) пункту 6.3 договору, позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов пункту 2.1 договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Зазначені пункти договору, що почали діяти з 01.03.2019, узгоджується з положеннями пункту 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (зі змінами), а саме: відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим (крім споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 Закону України «Про ринок природного газу»), постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу.

Відповідно до пункту 2.1 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 до договору) Постачальник передає Споживачу в березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 10,00000 тис. куб. м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 сторони погодили розмір фактично переданого природного газу в обсязі 1,43000 тис. куб. м.

Отже, відповідач в березні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 8,57000 тис. куб. м, ніж узгоджено сторонами в пункті 2.1 договору.

21.05.2019 позивач направив на адресу відповідача Акт-претензію за вих. № 26-1024-19 із врахуванням листа від 15.11.2019 № 26/9-3458-19, яким позивач вимагав сплатити збитки на підставі пунктів 3.13 та 5.7 договору та пункту 1 Розділу VI Правил у розмірі 1960,67 грн за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 природного газу згідно з договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 до договору) Постачальник передає Споживачу в квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 10,00000 тис. куб. м.

Відповідач, порушуючи пункт 3.9 договору, не надав акт приймання-передачі, у зв`язку з чим на підставі пункту 5.7 договору використання газу за зазначений період приймається в обсязі 0 куб. м, що є підставою для нарахування збитків відповідно до пунктів 3.13.1 та 3.13 договору.

Таким чином, відповідач у квітні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 10,00000 тис. куб. м, ніж узгоджено сторонами в пункті 2.1 договору.

19.06.2019 позивач направив на адресу відповідача акт-претензію за вих. № 26- 2667-19 із врахуванням листа від 15.11.2019 № 26/9-3516-19, яким позивач вимагав сплатити збитки на підставі пунктів 3.13, 5.7 договору та пункту 1 Розділу VI Правил у розмірі 2203,78 грн за різницю між замовленим в квітні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 природного газу згідно з договором.

Отже, розмір збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем пункту 2.1 договору, розрахований на підставі пунктів 3.13, 5.7 договору та пункту 1 Розділу VI Правил, складає 4164,45 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань, зокрема, є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В пункті 3.13 договору сторони передбачили, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору.

Як встановив суд, відповідач в березні 2019 року спожив природний газ в меншому розмірі на 8,57000 тис. куб. м (85,7%), ніж було узгоджено сторонами в пункті 2.1 договору; у квітні 2019 відповідач фактично не спожив обумовлений в договорі обсяг природного газу в кількості 10,00000 тис. куб. м (100%). Розмір збитків складає 4164,45 грн.

Як вбачається з наданого відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує щодо наведених в позовній заяві фактів та обставин порушення ним умов договору в частині використання газу в період з березня по квітень 2019 року в обсязі меншому, ніж узгоджено сторонами в договорі. Також, відзив не містить заперечень відповідача стосовно правильності здійснення позивачем розрахунку збитків та їх розміру.

Доводи відповідача стосовно того, що позивач не заявив кредиторську вимогу процедурі ліквідації відповідача суд відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи 21.05.2019, 19.06.2019 та 21.11.2019 направлялись на адресу відповідача листи з вимогою сплатити збитки за порушення умов договору за період березень квітень 2019 року. Також, матеріали справи місять докази, що претензію від 21.05.2019 на загальну суму 23085,35 грн вручено відповідачеві поштовою службою, про що свідчить підпис представника відповідача на повідомленні про вручення.

Зазначене свідчить про те, що під час формування ліквідаційного балансу відповідач був обізнаний про наявність грошових вимог до нього АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Проте матеріали відзиву на позовну заяву не містять ліквідаційного балансу та доказів його затвердження власником (Міністерством юстиції України).

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 4 статті 112 Цивільного кодексу України вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Отже, процедура ліквідації (припинення) відповідача не є підставою для звільнення останнього від виконання зобов`язань, встановлених договором.

Крім того, станом на час розгляду цієї справи запис про припинення юридичної особи Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 69)» не внесено, отже, відповідач є особою, зобов`язання якої не припинилося.

Твердження відповідача про обов`язковість застосування досудового порядку врегулювання спору суд відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 справа № 1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Відповідно до частини 1 статті 19 Господарського процесуального кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Господарським процесуальним кодексом України не передбачене обов`язкове направлення претензії, що безумовно повинно передувати переданню спору на розгляд господарського суду. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі № 15-рп/2002, право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Крім того, слід зазначити, що матеріали справи містять докази на підтвердження досудового врегулювання спору.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 130, 232 - 233, 237 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 69)» (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, Проїзд зональний, будинок 1, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 4164,45 грн збитків, 2270,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Д. М. Сірош