РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2022Справа №910/12173/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кучеренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/12173/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Весттек»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова Надія»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кернел Трейд»

про стягнення 100000,00 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Тришак О.Г.;

від відповідача: Сідлецький В.Д.;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Весттек" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова Надія" (далі - відповідач) про стягнення збитків в сумі 115785,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем як перевізником за договором СПОТ №К01086Т про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 01.08.2020 та експедитором за договором №04/03/2021 про надання послуг з перевезення вантажу від 04.03.2021 було сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Кернел Трейд" (як замовнику за договором СПОТ №К01086Т від 01.08.2020) 100000,00 грн штрафу за привласнення вантажу та 15785,00 грн вартості втраченого вантажу, внаслідок чого позивач отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 відкрито провадження у справі та враховуючи, що ціна позову у даному спорі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та відсутність клопотання про розгляд справи з викликом сторін, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

31.08.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 призначено судове засідання з викликом сторін, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кернел Трейд» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

21.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову, оскільки ним сплачено на користь позивача вартість втраченого вантажу в сумі 15758,00 грн у досудовому порядку, що виключає їх стягнення в судовому порядку, а позовні вимоги в частині відшкодування 100000,00 грн є недоведеними, так як відсутні будь-які докази на підтвердження вини відповідача у привласненні вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Весттек», ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

13.10.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення заяви свідка - водія ОСОБА_1 щодо обставин перевезення вантажу та інформація з GPS трекера транспортного засобу.

03.11.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання додаткових доказів, що подані до суду 13.10.2021.

Відповідно до приписів частини 1, 3, 4, 5 та 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Зі змісту статті 80 ГПК України вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подання.

Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, суд може прийняти до розгляду докази, подані стороною після подання заяв по суті спору, коли встановить, що сторона не мала можливості подати їх у визначений законом або судом строк з причин, що не залежали від неї.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що відповідач не міг подати докази раніше, оскільки подання заяви свідка водія ОСОБА_1 , з урахуванням специфіки його роботи, а саме: наявності довготривалих рейсів, стало можливим лише після повернення вказаної особи з рейсу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення процесуального строку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 відкладено підготовче засідання у справі та повторно витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кернел Трейд»: належним чином засвідчені копії товарно-транспортних накладних №29-20001446 від 05.03.2021, №29-20001447 від 05.03.2021, №52-20001171 від 05.03.2021 та акту розбіжностей, яким зафіксовано різницю ваги вказаній в ТТН з вагою при зважуванні вантажу на території Бандурського ОЕЗ; матеріали службового розслідування ТОВ «Кернел-Трейд», зібрані співробітниками служби безпеки товариства, якими встановлено розкрадання (привласнення) насіння соняшника в межах перевезення, яке здійснював водій ОСОБА_1 автомобілем марки ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_2 , оформленого ТТН №52-20001171 від 05.03.2021 в оригіналах або належним чином засвідчених копіях; належним чином засвідчені копії розписки чи будь-які пояснення водія ОСОБА_1 з приводу обставин втрати ним вантажу.

16.11.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог за якою позивач просить стягнути збитки у розмірі 100000,00 грн.

18.11.2021 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кернел Трейд» на виконання вимог ухвали суду надійшли витребувані документи.

В судовому засіданні 23.11.2021 суд, у відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог та оголошення перерви у підготовчому засіданні до 30.11.2021.

Згідно приписів пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем дотримано вимоги статті 46 Господарського процесуального кодексу України, а тому така заява підлягає прийняттю судом до розгляду.

Отже, оскільки зменшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві та подано у встановлений строк, прийняте господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є стягнення збитків у розмірі 100000,00 грн.

В судовому засіданні 30.11.2021, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 07.12.2021.

Судове засідання, призначене на 07.12.2021 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 призначено судове засідання на 23.12.2021.

В судовому засіданні 23.12.2021 представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу, а саме акту приймання-передачі наданих послуг від 23.12.2021.

В судовому засіданні 23.12.2021 судом у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 11.01.2022.

Представник позивача в судовому засіданні 11.01.2022 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити; представник відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

В свою чергу, представник третьої особи взагалі у судові засідання не з`являвся, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень з відмітками про їх отримання, про причини не явки суду не повідомляв і будь-яких клопотань не подавав, як і не скористався своїм правом на подання пояснень щодо позову.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, враховуючи, що третя особа була належним чином повідомлена про розгляд даної справи і не повідомила суду про причини неявки, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за його відсутності.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 11.01.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Весттек» (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кернел Трейд» (далі - замовник) укладено договір СПОТ №К01086Т про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом (надалі - договір СПОТ), за умовами пункту 1.1 якого замовник доручає, а перевізник зобов`язується за плату і за рахунок замовника надати послуги з систематичного перевезення вантажів автомобільним транспортом на умовах даного договору. Вантаж до перевезення визначається Замовником в пункті 3 "Інформація по вантажу" заявки на перевезення, форма якої встановлена додатком № 1 до даного договору.

За умовами пункту 1.3 договору СПОТ, перевізник має право залучати до надання послуг третіх осіб, з якими він уклав відповідні договори, при цьому залишаючись відповідальним перед замовником за будь-які дії та/або бездіяльність (включаючи, але не обмежуючи, порушень вимог чинного законодавства), залучених до виконання перевезень третіх осіб, як за власні. Витрати перевізника на оплату послуг третіх осіб включені у вартість наданих замовнику перевізником послуг.

Відповідно до пункту 2.9 договору СПОТ перевізник зобов`язаний, зокрема, нести повну матеріальну відповідальність за якісне та кількісне збереження вантажу з моменту його прийняття до транспортування до моменту передачі вантажу в пункті призначення уповноваженій на одержання особі.

У випадку невиконання або неналежного виконання будь-якою зі сторін своїх зобов`язань за цим договором, така сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні нанесені цим збитки (пункт 4.1 договору СПОТ).

При цьому, перевізник несе повну матеріальну відповідальність за свої дії/бездіяльність, що призвели до псування або втрати вантажу (пункт 4.2 договору СПОТ).

Пунктом 4.4 договору СПОТ визначено, що у випадку псування чи втрати вантажу замовника перевізник зобов`язаний відшкодувати замовнику спричинену шкоду (в т.ч. вартість вантажу). З метою відшкодування шкоди, оціночна вартість вантажу за одну тону визначається у розмірі не менше за ту, що зазначена у заявці на перевезення згідно додатку №1.

У випадках виявлення та доведення матеріалами перевірки Служби безпеки замовника/представника замовника спроб/фактів крадіжки, погіршення водієм якісних показників вантажу, інших порушень визначених регламентом «Чорного списку» (далі - «ЧС») в додатку №7 до даного договору, виконавець зобов`язаний сплатити замовнику встановлений регламентом штраф за кожний окремий випадок, а також повністю відшкодувати збитки, завдані замовнику внаслідок вищевказаних спроб/фактів (включаючи упущену вигоду) протягом 5-ти банківських днів з моменту відправлення претензії засобами електронної пошти (пункт 4.12 договору СПОТ).

Строк дії договору СПОТ встановлений сторонами з дати підписання даного договору по 31 липня 2021 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами одна перед одною зобов`язань за умовами даного договору (пункт 7.1 договору СПОТ),

У відповідності до умов додатку №7 до договору СПОТ «Регламент «Чорного списку» водіїв» за привласнення частини вантажу, прийнятого до перевезення, передбачено відповідальність у вигляді знаходження у ЧС довічно та штраф в сумі 100000,00 грн. Вказаний додаток є невід`ємною частиною договору СПОТ та вступає в дію з 01.08.2020 (пункт 1 додатку №7 до договору СПОТ).

04.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Весттек» (далі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зернова Надія» (далі - перевізник) укладено договір про надання послуг з перевезення вантажу №04/03/2021 (далі - договір перевезення) за умовами пункту 1.1 якого на умовах і в порядку, передбаченими даним договором, перевізник зобов`язується за плату та за замовленнями експедитора виконувати перевезення вантажів автомобільним вантажним транспортом на території України та поза її межами (далі - послуги), а експедитор зобов`язується приймати належним чином надані послуги та здійснювати їх оплату.

Пунктом 2.1 договору перевезення визначено, що надання послуг здійснюється на підставі заявок, що надаються експедитором перевізнику.

Пунктом 3.1 договору перевезення сторони визначили обов`язки перевізника, зокрема: здійснення перевезення вантажів згідно заявок, погоджених згідно пунктів 2.1-2.2 договору, а також вимог чинного законодавства України (п. 3.1.1); здійснення контролю за завантаженням, розвантаженням, зважуванням вантажу на повірених вагах вантажовідправника, вантажоодержувача, забезпечення правильного використання вантажопідйомності і навантаження на осі автотранспорту з урахуванням вагових і габаритних обмежень (п.3.1.4); у разі виявлення у пункті призначення розбіжностей між вагою вантажу у місці відвантаження згідно даних, вказаних у товарно-транспортній накладній та вагою, визначеною в місці призначення, або у разі розбіжностей в якості вантажу понад норму допустимих відхилень, перевізник зобов`язаний негайно повідомити про це експедитора та, не залишаючи місця вивантаження, прийняти участь у комісійному зважуванні вантажу або комісійному визначенні якості вантажу, підписати Акт розбіжностей і зробити всі відмітки у товаросупровідних документах на вантаж. Акт розбіжностей повинен містити наступні дані: номери транспортних засобів, кількість пломб, відбитки на них, вага (якість) вантажу за супровідними документами, вага (якість) за даними перевірки. Акт повинен бути складений у 3 (трьох) примірниках і підписаний: вантажоодержувачем і представником перевізника. Перевізник зобов`язаний підписати акт, а у разі незгоди зі змістом такого акту - зобов`язаний викласти відповідні підстави та засвідчити це своїм підписом. Один примірник акту перевізник зобов`язаний передати експедитору у терміни, визначені пунктом 3.1.11 договору перевезення (п. 3.1.9); нести повну матеріальну відповідальність перед експедитором (або власником вантажу) за збереження і цілісність вантажу (п. 3.1.10).

Відповідно до пункту 5.2.4 договору перевезення у випадку заподіяння шкоди (у разі втрати, недостачі, пошкодження, псування вантажу) перевізник зобов`язаний відшкодувати понесені експедитором збитки в повному обсязі, які той поніс перед власниками вантажу.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків за даним договором (пункт 8.1 договору).

У додатку №1 до договору перевезення сторони узгодили автотранспортний засіб, яким перевізник зобов`язується виконувати перевезення вантажу: марка авто «ДАФ», номер авто НОМЕР_1 , номер причіпа / НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 .

На виконання умов договору СПОТ, замовником 24.02.2021 подано позивачу заявку на перевезення №Z_070283, згідно якої визначено послуги з перевезення соняшника з пункту навантаження за адресою: вул. Промислова, 11, с. Деренівка, Теребовлянського району, Тернопільської області до пункту розвантаження Бандурський ОЕЗ за адресою: вул. Центральна 40, с. Бандурка, Первомайського району, Миколаївської області.

04.03.2021 третя особа подала позивачу заявку на перевезення №Z_070837, згідно якої визначено послуги з перевезення соняшника з пункту навантаження: ТОВ "Елагрі-Борщів", що знаходиться за адресою: вул. В.Великого, 1, смт. Борщів, Борщівський р-н, Тернопільська область, до пункту розвантаження: Бандурський ОЕЗ, який знаходиться по вул. Центральна 40, с. Бандурка, Первомайський р-н., Миколаївської області.

Виконуючи доручення третьої особи на підставі договору СПОТ, позивач подав відповідачу на підставі договору перевезення, заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом №1 від 04.03.2021 (маршрут перевезення з с. Борщів, Тернопільська обл. до с. Бандурка, Миколаївська обл.) та заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом №2 від 04.03.2021 (маршрут перевезення з с. Деренівка, Тернопільська обл. до с. Бандурка, Миколаївська обл.) на перевезення соняшника.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав від третьої особи лист-вимогу від 12.03.2021 №1203/К2, у якій останній вимагав від позивача в 7-ми денний строк з моменту її отримання, перерахувати на розрахунковий рахунок ТОВ "Кернел Трейд" штраф у розмірі 100000,00 грн у відповідності до умов пункту 4.12 договору СПОТ.

У вказаній вимозі вказано, що 05.03.2021 було складено товарно-транспортну накладну №52-20001171 за якою з Тернопільської обл., Теребовлянського район, с. Деренівка, вул. Промислова 11 відвантажено соняшник у кількості 21,160 т (нетто) на авто DAF НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 на адресу одержувача Бандурський ОЕЗ, с. Бандурка. Прийняття соняшнику до перевезення, підтверджується підписом на товарно-транспортній накладній №52-20001171 від 05.03.2021 водієм ОСОБА_1 . Співробітниками служби безпеки ТОВ «Кернел-Трейд» проведено службове розслідування за результатами якого, було виявлено розкрадання соняшнику. Так, при очікуванні на стоянці біля місця призначення, водій вантажного автомобіля DAF НОМЕР_1 , пр-п НОМЕР_2 , здійснив розкрадання соняшнику та прослідував до вивантаження продукції.

У відповідь на отриману вимогу, позивач листом від 15.03.2021 повідомив про виконання умов договору СПОТ в частині сплати відповідних штрафів після отримання офіційних документів щодо результатів службового розслідування.

Доказів отримання позивачем від третьої особи матеріалів службового розслідування не надано, втім 15.03.2021 позивач сплатив на користь третьої особи штраф згідно листа-вимоги №1203/К2 від 12.03.2021 в сумі 100000,00 грн, в підтвердження чого надає платіжне доручення №72 від 15.03.2021.

05.04.2021 позивачем отримано електронний лист, в якому третя особа повідомила про відмову в наданні офіційних документів службового розслідування, так як в них відображені фото/відео фіксація з внутрішніх камер спостереження Бандурського БМЕЗ, що є конфіденційною інформацією та її розповсюдження заборонено.

13.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд» звернулось до позивача з листом-вимогою про сплату 15785,00 грн, що складає компенсацію вартості нестачі соняшника, які сплачені позивачем за платіжним дорученням №2637 від 21.04.2021.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Весттек» 13.04.2021 звернулось до відповідача з листом-вимогою про сплату 15785,00 грн вартості нестачі соняшника, яка оплачена відповідачем за платіжним дорученням №835 від 22.04.2021.

Також позивач направив відповідачу лист-вимогу від 17.03.2021 про відшкодування збитків в розмірі 100000,00 грн, що складають сплачений позивачем на користь третьої особи штраф за привласнення вантажу, втім відповідач відмовив у сплаті вказаних коштів, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 1 статті 216 та частини 2 статті 217 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Статтями 623 та 22 Цивільного кодексу України визначено, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов`язання, якого припустився боржник. Отже, між цим порушенням та збитками має бути причинний зв`язок, тільки за наявності останнього збитки підлягають відшкодуванню.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини.

Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

За змістом статті 908 Цивільного кодексу України та статті 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими Кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Приписами частини 1 та 2 статті 924 Цивільного кодексу України унормовано, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

За змістом наведених норм обсяг відповідальності перевізника за договором перевезення може бути погоджений сторонами у відповідному договорі і не повинен суперечити положенням чинного законодавства.

Разом з цим, статтями 924 ЦК України та 314 ГК України визначено, що, зокрема, за втрату вантажу перевізник несе відповідальність у розмірі вартості вантажу у разі, якщо не доведе, що це сталося не з його вини, або внаслідок обставин, яким останній не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

За визначенням статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, підставою для такої відповідальності як відшкодування збитків, є порушення зобов`язання.

При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Разом з тим, розгляд справи про стягнення збитків в порядку регресу не виключає дослідження обставин справи в порядку вимог ст. 86 ГПК України, сам факт сплати штрафу позивачем як експедитором не є безумовною підставою для задоволення позову про стягнення збитків з залученого ним перевізника в порядку регресу та не виключає дослідження всього складу правопорушення як підстави для стягнення збитків.

Згідно з ч.1 ст. 237 ГПК при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на підставі договору СПОТ Товариство з обмеженою відповідальністю «Кернел Трейд» згідно умов заявки від 24.02.2021 №Z_070283 та заявки від 04.03.2021 №Z_070837 доручило позивачу здійснити перевезення вантажу.

Позивач на підставі п. 1.3 договору СПОТ та договору перевезення, згідно умов заявок №1, №2 від 04.03.2021, доручив здійснити дане перевезення відповідачу, що ним і виконано, про що складено товарно-транспортні накладні №29-20001446 від 05.03.2021, №29-20001447 від 05.03.2021, №52-20001171 від 05.03.2021 та не заперечується сторонами.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що ним на виконання вимог претензії сплачено штраф на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд» у розмірі 100000,00 грн, який, в свою чергу, нарахований у відповідності до приписів додатку №7 до договору СПОТ у зв`язку з привласненням водієм перевізника, тобто відповідача, частини вантажу, прийнятого до перевезення, а тому в порядку регресу має право на відшкодування понесених ним витрат від відповідача.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Отже, позивач несе відповідальність передбачену умовами п. 4.12 договору СПОТ, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Весттек» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кернел Трейд».

Таким чином, в разі настання обставин, що передбачені п. 4.12 договору СПОТ, застосування відповідних штрафів згідно додатку № 7 можливе лише до позивача як сторони даного договору, і така відповідальність за порушення зобов`язання не може бути перекладена на іншу особу в порядку регресу, оскільки не передбачена умовами договору перевезення та чинним законодавством.

В той же час, позивач має право на відшкодування завданих йому збитків через дії інших осіб, за умови доведення всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина боржника.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що третьою особою за результатом проведення службового розслідування встановлено факт привласнення водієм відповідача ОСОБА_1 вантажу, про свідчать матеріали службової перевірки.

Втім суд не приймає як належні та достовірні докази у справі у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України надані матеріали службової перевірки, які сформовані одноособово зацікавленою особою - Товариством обмеженою відповідальністю «Кернел Трейд» та які за своїм змістом не свідчать про встановлення факту привласнення водієм відповідача вантажу, а лише свідчать про встановлення факту нестачі вантажу, вартість якого відповідачем була відшкодована.

Будь-яких інших належних, допустимих та достовірних доказів у відповідності до приписів статті 76-78 Господарського процесуального кодексу України у підтвердження факту саме привласнення водієм відповідача вантажу, за що і передбачено додатком №7 до договору СПОТ штраф в сумі 100000,00 грн, позивачем суду не надано. В свою чергу, в заяві свідка ОСОБА_1 від 13.10.2021, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стабровська О.А (зареєстрована в реєстрі №1357) та оформлена у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, водій, який безпосередньо здійснював спірне перевезення, заперечує такий факт та наголошує на тому, що розвантаження автомобіля відбувалось протягом трьох днів так як вантажоотримувач (третя особа) постійно змінював своє рішення щодо дозволу на розвантаження, у зв`язку з цим зупиняв процес розвантаження, а після виявлення нестачі відмовив у проведенні комісійного зважування. При цьому свідок зазначає, що автомобіль під час очікування повного розвантаження знаходився на стоянці для очікування.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

З урахуванням фактичних обставин справи та належності і допустимості доказів через призму рішення Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту привласнення водієм, який здійснював спірне перевезення, вантажу, а відтак і наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків, а сам факт добровільної сплати штрафу позивачем на користь третьої особи за договором, стороною якого відповідач не є, без перевірки доведеності та достовірності обставин, які є підставою для сплати штрафу, не свідчить про наявність вини саме відповідача.

При цьому, суд зауважує, що відшкодування відповідачем позивачу вартості втраченого вантажу не є визнанням факту привласнення вантажу його водієм, так як здійснено у відповідності до умов договору перевезення та вимог чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, відповідач просить стягнути на його користь 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, яку він отримав від адвокатського об`єднання «Єукон».

Згідно частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідачем надано копії договору про надання правової (правничої допомоги) №196/20 від 08.05.2020, укладений між адвокатським об`єднанням «Єукон» (далі - об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зернова надія» (далі - клієнт), додаткової угоди №5 від 15.09.2020 до договору про надання правової допомоги (правничої) допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг від 23.12.2021 до договору про надання правової правничої допомоги №196/20 від 08.05.2020, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1154196 виданого адвокатським об`єднанням «Єукон» на ім`я адвоката Сідлецького Володимира Дмитровича, а також свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6121/10 від 07.07.2017 на ім`я Сідлецького Володимира Дмитровича.

Умови пункту 1.1 договору про надання правової (правничої) допомоги №196/20 від 08.05.2020 (далі - договір) встановлюють, що у порядку та на умовах, що визначені договором, об`єднання за завданням клієнта зобов`язується надавати правову допомогу клієнту, здійснюючи захист прав та законних інтересів клієнта під час розгляду державними органами (або будь-якими іншими особами) будь-яких питань, цивільних справ, господарських справ, адміністративних справ, кримінальних справ, які стосуються клієнта.

Пунктом 2.1 договору визначено, що об`єднання надає клієнту, зокрема, такі види послуг: представлення інтересів та захист клієнта у відносинах з усіма судовими і правоохоронними органами України, іншими фізичними та юридичними особами незалежно від форм власності; надання клієнту правової допомоги під час розгляду державними органами усіх питань щодо нього; надання консультацій, висновків, довідок з правових питань, що виникають у клієнта, складання необхідних документів; ознайомлення з матеріалами судових справ, що стосуються клієнта.

Надання об`єднанням послуг в межах договору може здійснюватися на підставі додаткових угод, що укладаються сторонами в межах цього договору, або за письмовим завданням (дорученням) клієнта (пункт 4.1 договору).

У пункті 4.4 договору визначено, що після отримання клієнтом результатів надання об`єднанням послуг та їх оплати сторони складають про це двосторонній акт приймання-передавання наданих послуг у двох примірниках, по одному для кожної сторони. Акт приймання-передавання наданих послуг підписується об`єднанням та направляється клієнту протягом 5 робочих днів з моменту оплати клієнтом наданих об`єднанням послуг за цим договором.

Сторони погодили, що вартість послуг об`єднання буде визначена додатковими угодами до цього договору (пункт 5.2 договору).

Договір набирає чинності і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами або уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами зобов`язань (пункт 9.1 договору).

За умовами додаткової угоди №5 від 15.09.2020 до договору про надання правової (правничої) допомоги (далі - угода) об`єднання зобов`язується надати правову допомогу, а клієнт зобов`язується прийняти належним чином та оплатити її в повному обсязі відповідно до умов пункту 2 цієї угоди.

Згідно пункту 1.1 угоди, клієнт замовляє виконання і оплачує, а об`єднання зобов`язується надати послуги щодо представництва інтересів клієнта у справі №910/12173/21 у Господарському суді міста Києва при розгляді позовної заяви ТОВ «Весттек» до ТОВ «Зернова надія», третя особа - ТОВ «Кернел-трейд» про стягнення 115785,00 грн.

Пунктом 2.1 угоди визначено, що вартість послуг об`єднання передбачених пунктом 1.1 даної угоди становить 10000,00 грн.

На підтвердження факту надання об`єднанням клієнтові правової (правничої) допомоги відповідно до умов цього договору та додаткової угоди складається акт прийому-передачі наданих послуг. У разі відсутності заперечень щодо якості наданих послуг, клієнт зобов`язаний направити об`єднанню підписаний примірник отриманого акту прийому-передачі наданих послуг протягом 3 робочих днів з моменту його отримання. У випадку не направлення клієнтом акту прийому-передачі наданих послуг протягом 3 робочих днів з моменту його отримання об`єднанню, такий акт вважається підписаним, а послуги отриманими (пункт 2.4 угоди).

Угода набирає чинності з дати підписання сторонами та є невід`ємною частиною договору (пункт 4 угоди).

За актом приймання-передачі наданих послуг від 23.12.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги №196/20 від 08.05.2020 та додаткової угоди у період з 15.09.2021 по 23.12.2021 об`єднанням надані, а клієнтом отримані та прийняті послуги відповідно до умов договору в такому обсязі: аналіз позовної заяви та доказів; підготовка відзиву на позов; участь у судових засіданнях; ознайомлення з матеріалами справи, підготовка клопотання про долучення доказів, підготовка клопотання про встановлення додаткового строку на подання доказів, які надані при розгляді справи №910/12173/21.

Судом встановлено, що Сідлецький Володимир Дмитрович є адвокатами в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вище наведеній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду відповідачем документів та доказової бази за позовом, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та обсягу наданих послуг.

При цьому, суд зауважує на тому, що неподання позивачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката не є підставою для задоволення такої заяви у повному обсязі, оскільки це не відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 05.10.2021 у справі №907/746/17 та від 03.10.2019 у справі №922/445/19, які за приписами частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність покладення на позивача витрат відповідача на правову (правничу) допомогу у загальному розмірі 8000,00 грн, що є пропорційним предмету спору, значенню справи для сторін та є обґрунтованим до обсягу наданих послуг.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 129, 202, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Весттек» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова Надія» про стягнення 100000,00 грн відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Весттек» (03142, м. Київ, проспект Академіка Палладіна, 18, корпус 30, офіс 13 А; ідентифікаційний код 39743065) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова Надія» (03127, м. Київ, проспект Голосіївський, 108, корпус 2, офіс 1; ідентифікаційний код 43042185) витрати на правову допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.01.2022.

Суддя Т.В. Васильченко