РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2022Справа № 910/18889/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Поінт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каміньдереводім"

про стягнення 126449,18 грн

Суддя Усатенко І.В.

Без участі (повідомлення) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Поінт" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каміньдереводім" про стягнення 126449,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 02.09.2019 № 287.

Ухвалою суду від 25.11.2021 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк на подання відзиву.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 146, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.11.2021 була отримана відповідачем 01.12.2021.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, про наслідки, був повідомлений ухвалою суду від 25.11.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд

ВСТАНОВИВ:

02.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Поінт" (далі - орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Каміньдереводім" (далі - суборендар), укладено договір суборенди № 287 (далі - договір).

Згідно з пунктом 1.1 договору орендар передає суборендарю, а суборендар приймає у строкове платне користування нежиле приміщення № 1119, що знаходиться за адресою: м. Київ, Михайла Ломоносова, 46/1, загальною площею 86 кв.м (відповідно до технічного паспорту) (далі - приміщення), на умовах, визначених даним договором.

Приміщення знаходиться у володінні та користуванні орендаря у відповідності до договору оренди № 54 від 09.09.2019, укладеного між орендарем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Територіальне міжгосподарче об`єднання "Ліко-Холдінг" (далі - орендодавець) (п. 1.2 договору).

Приміщення суборендар планує використовувати як офіс. (п. 1.3 договору).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що передача приміщення здійснюється за актом приймання-передачі, підписання якого свідчить про фактичну передачу його в суборенду. Передача приміщення не призводить до передачі права власності на приміщення суборендарю.

За умовами пункту 3.1 договору строк його дії починає свій перебіг з дати його підписання сторонами та діє до 31.07.2022.

Строк дії цього договору може бути змінено за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою сторін (п. 3.2 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що орендна плата за 1 календарний місяць становить: з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення по 28.02.2020 року - 6880,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 1146,66 грн (п. 4.1.1 договору).

Згідно з пунктом 4.3 договору орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок орендодавця, незалежно від того чи отримав суборендар рахунок-фактуру.

За умовами пункту 4.4 договору орендна плата сплачується за весь час суборенди приміщення, а саме від дня фактичного отримання приміщення за актом приймання-передачі приміщення в оренду до дня його фактичного повернення орендодавцю за актом повернення приміщення. Якщо акт повернення приміщення не підписано своєчасно суборендарем, то він продовжує сплачувати орендну плату та інші платежі.

Відповідно до пункту 4.5 договору в розмір орендної плати: не включені комунальні послуги, які необхідні для забезпечення діяльності суборендаря, а саме: відшкодування активної електроенергії; відшкодування з компенсації перетікання реактивної електричної енергії; відшкодування з водопостачання та приймання стічних вод; відшкодування теплопостачання; відшкодування з постачання гарячої води; відшкодування за вивіз твердих побутових відходів; відшкодування за додаткові послуги, а саме: повірка засобів обліку холодного водопостачання, тепла та електроенергії; зняття показників з засобів обліку, обробка та передача даних постачальникам комунальних послуг. Комунальні послуги відшкодовуються суборендарем окремо на підставі виставлених орендарем рахунків, показників лічильників та рахунків, виставлених постачальником послуг.

Пунктом 4.7 договору передбачено, що факт надання послуг з суборенди щомісячно підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг, підписаним сторонами. Суборендар, що користується приміщенням, не вправі відмовитись від підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Надані орендодавцем акти прийому передачі наданих послуг вважаються підписаними протягом п`яти робочих днів з дня надсилання.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що орендар має право вимагати від суборендаря за прострочення внесення орендних платежів сплати, крім простроченої орендної плати, також пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

За змістом пункту 10.1 договору цей договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін у разі невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених цим договором.

Договір може бути розірваний орендарем в односторонньому порядку в таких випадках: у разі несплати суборендарем орендної плати та/або комунальних платежів у повному обсязі за 1 місяць оренди (п. 10.2.1). Сторони домовились, що у випадку передбаченому п. 10.2.1, орендар має право в односторонньому порядку відмовитись від договору з урахуванням наступних умов: за взаємною згодою сторін встановлюється наступний порядок односторонньої відмови орендаря від договору. У випадку затримки розрахунків по орендній платі більше ніж на 30 календарних дів орендар надсилає суборендарю попередження про необхідність сплати боргу та відмову від договору суборенди. Одночасно з попередженням надсилається проект акту зворотного приймання-передачі та угоди про розірвання договору суборенди. У випадку, якщо суборендар не сплатить суму боргу протягом строку, зазначеного у попередженні, договір суборенди вважається розірваним з наступного дня після спливу зазначеного терміну. Після чого, суборендар зобов`язується протягом 3 календарних днів звільнити приміщення, підписати та повернути орендарю акт приймання-передачі та угоду про розірвання договору. Даний договір може бути розірваний достроково за взаємною згодою сторін на підставі оформленої в письмовій формі відповідної додаткової угоди до цього договору (п. 10.3, 10.5 договору).

Позивач (орендар) 02.09.2019 за актом приймання-передачі об`єкту оренди передав, а відповідач (суборендар) прийняв у користування нежиле приміщення № 1119, що знаходиться за адресою: м. Київ, Михайла Ломоносова, 46/1, загальною площею 86 кв.м.

Додатковим договором № 1 від 28.02.2020 сторони виклали п. 4.1 в новій редакції: "орендна плата за 1 календарний місяць становить: з 01.03.2020 - по 31.03.2020 - 4730,00 грн з ПДВ; з 01.04.2020 - по 30.04.2020 - 860,00 грн з ПДВ; з 01.05.2020 - по 31.05.2020 - 2968,26 грн з ПДВ; з 01.06.2020 по 31.12.2020 - 8600,00 грн з ПДВ.

Позивач у позові зазначає, що у зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань, договір між сторонами було достроково розірвано 31.12.2020.

До матеріалів справи долучено акт зворотного приймання-передачі об`єкту оренди від 31.12.2020, відповідно до якого суборендар передав, а орендар прийняв нежиле приміщення № 1119, що знаходиться за адресою: м. Київ, Михайла Ломоносова, 46/1, загальною площею 86 кв.м. Акт підписаний та скріплений печатками обох контрагентів та засвідчує відсутність будь-яких зауважень щодо стану повернутого з суборенди майна.

В підтвердження надання послуг щодо суборенди нерухомого майна та вартості спожитих комунальних послуг до матеріалів справи долучено акти надання послуг: № 1052 від 30.09.2019 на суму 7819,99 грн, № 1177 від 31.10.2019 на суму 7841,74 грн, № 1321 від 30.11.2019 на суму 7841,74 грн, № 1489 від 31.12.2019 на суму 7841,74 грн, № 46 від 31.01.2020 на суму 7819,99 грн (не підписаний з боку відповідача); № 188 від 28.02.2020 на суму 7863,50 грн, № 329 від 31.03.2020 на суму 5713,50 грн, № 458 від 30.04.2020 на суму 1506,82 грн, № 579 від 31.05.2020 на суму 3843,44 грн, № 707 від 30.06.2020 на суму 9605,26 грн, № 834 від 31.07.2020 на суму 9539,99 грн (не підписаний з боку відповідача), № 960 від 31.08.2020 на суму 9539,99 грн, № 1078 від 30.09.2020 на суму 9539,99 грн (не підписаний з боку відповідача), № 1192 від 31.10.2020 на суму 9474,72 грн (не підписаний з боку відповідача), № 1312 від 30.11.2020 на суму 9474,72 грн, № 1401 від 31.12.2020 на суму 9714,04 грн (не підписаний з боку відповідача). Як вбачається з поданих до матеріалів справи актів позивачем відповідачу було надано послуги на загальну суму 124981,17 грн

Як зазначив позивач у позовній заяві та не заперечив відповідача, 18.10.2019 суборендарем було сплачено грошові кошти у розмірі 27819,99 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже сума не сплачених відповідачем орендних платежів та не відшкодованих комунальних послуг за договором № 287 від 02.09.2019 становить 97161,18 грн.

Матеріали справи не містять доказів незгоди відповідача із наданими йому у вересні 2019 року - грудні 2020 року послугами, вартість яких включена до актів надання послуг за відповідні місяці. Крім того, з урахування долучених до матеріалів справи актів передачі майна в суборенду та повернення майна з суборенди, відповідач користувався нерухомим майном в період з 02.09.2019 - 31.12.2020, що зумовлює згідно умов договору його обов`язок оплачувати орендну плату та комунальні платежі.

Статтею 774 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч. 3 ст. 285 ГК України, п. 6.1.1 Договору, суборендар зобов`язаний своєчасно здійснювати орендні платежі та відшкодовувати вартість комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором у період з вересня 2019 року - грудня 2020 відповідачем не оспорений та не спростований. Отже, у відповідача виникло зобов`язання зі сплати позивачу орендної плати, платежів за надані комунальні послуги протягом спірного періоду.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 4.3 договору орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок орендодавця, незалежно від того чи отримав суборендар рахунок-фактуру.

Таким чином, строк виконання відповідачем зобов`язань за договором № 287 від 02.09.2019 в розмірі 97161,18 грн є таким, що настав.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться..

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі відповідачем суду не надано.

З урахуванням вищенаведеного вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 97161,18 грн визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Суд відзначає, що сторонами до матеріалів справи не надано доказів розірвання договору № 287 від 02.09.2019 та дотримання порядку його розірвання, передбаченого розділом 10 договору. Позивач вказав, що договір був розірваний 31.12.2020, проте не надав відповідних доказів. Тобто докази в підтвердження обставин щодо розірвання договору суборенди в матеріалах справи відсутні. Відповідачем з цього приводу не надано пояснень, заперечень чи будь-яких доказів.

Щодо вимоги про стягнення суми пені.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нормою частини 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Право кредитора на нарахування пені виникає у боржника з наступного дня за днем, коли зобов`язання мало бути виконане, і припиняється через шість місяців.

У зв`язку із простроченням відповідачем виконання зобов`язань зі сплати передбачених договором платежів позивач заявив вимогу про стягнення з нього пені в розмірі 13857,18 грн за загальний період з 17.11.2020 по 16.11.2021.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що орендар має право вимагати від суборендаря за прострочення внесення орендних платежів сплати, крім простроченої орендної плати, також пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його необґрунтованим та таким, що не відповідає положенням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, оскільки, здійснений частково за межами 6 місячного строку, початок перебігу якого не може бути змінений на розсуд особи, яка здійснює розрахунок.

Суд здійснив перерахунок пені в рамках визначеного позивачем строку з урахуванням шестимісячного обмеження на нарахування по кожному місячному платежу. Згідно розрахунку суду, сума пені за період з 17.11.2020 по 11.06.2021, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2398,62 грн.

Щодо сум 3% річних та інфляційних втрат

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 11485,44 грн за загальний період з грудня 2019 року по жовтень 2021 року та 3% річних у розмірі 3945,38 грн за загальний період з 10.12.2019 по 16.11.2021.

Суд відзначає, що позивачем помилково розпочато нарахування 3% річних з 10 числа місяця наступного за звітним, оскільки, 10 число є останнім днем виконання грошового зобов`язання, а таким, що прострочив виконання зобов`язання відповідач є з 11 числа місяця, наступного за звітним.

Суд здійснив перерахунок 3 % річних з урахування вищезазначеного за період з 11.12.2019 по 16.11.2021. Проте, згідно розрахунку суду, сума 3% річних є більшою, ніж нарахована позивачем. Оскільки, в силу приписів ст. 237 ГПК України, суд позбавлений повноважень виходити за межі позовних вимог, то з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних у визначеному позивачем розмірі - 3945,38 грн.

Згідно перерахунку суду, сума втрат від інфляції є більшою, ніж визначено позивачем, а тому з урахуванням приписів ст. 237 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума втрат від інфляції у визначеному позивачем розмірі - 11485,44 грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, про відповідні наслідки був повідомлений ухвалою суду.

З огляду на зазначене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 178, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Каміньдереводім" (22200, Вінницька область, Погребищенський район, м. Погребище, вулиця Н. Присяжнюк, буд. 53А, кв. 2; ідентифікаційний код 37926722) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Поінт" (03189, м. Київ, вулиця Ломоносова, буд. 58-А; ідентифікаційний код 40782610) основний борг у розмірі 97161 (дев`яносто сім тисяч сто шістдесят одна) грн 18 коп., пеню в розмірі 2398 (дві тисячі триста дев`яносто вісім) грн 62 коп., інфляційні втрати у розмірі 11485 (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн 44 коп., 3% річних у розмірі 3945 (три тисячі дев`ятсот сорок п`ять) грн 38 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2064 (дві тисячі шістдесят чотири) грн 30 коп.

3.В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 11458,56 грн - відмовити.

4.Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко