ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2022 р. Справа№ 927/647/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Колісника Дмитра Сидоровича

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021

у справі №927/647/21 (суддя Фесюра М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Етнопродукт"

до Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича

про стягнення 42 133,82 грн.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Етнопродукт" (далі - ТОВ "Етнопродукт", позивач) звернулося до Фізичної особи-підприємця Колісника Дмитра Сидоровича (далі - ФОП Колісник Д. С., відповідач) про стягнення 42 133,82 грн заборгованості, у тому числі 34 899,76 грн орендної плати, 2 951,28 грн інфляційних втрат, 809,74 грн 3% річних та 3 473,00 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору суборенди земельної ділянки від 24.04.2020.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/647/21 позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ФОП Колісника Д. С. на користь ТОВ «Етнопродукт» 34 899,76 грн боргу, 809,74 грн 3% річних, 2 951,28 грн інфляційних нарахувань, 2 179,54 грн пені, 2 200,29 грн судового збору та 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

У решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, беручи до уваги відсутність усіх належних реквізитів у платіжному дорученні від 30.07.2020 на підтвердження оплати в сумі 330 000,00 грн саме за спірним договором суборенди, та неправильний розрахунок пені.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Колісник Дмитро Сидорович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/647/21 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також скаржник просить призупинити виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/647/21 до прийняття рішення судом апеляційної інстанції, а також розглядати апеляційну скаргу у судовому засіданні з викликом та повідомленням учасників справи. Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що суд при прийнятті рішення порушив норми матеріального права та неправильно їх застосував.

Зокрема скаржник стверджує, що суд першої інстанції неправильно застосував ст. 534 ЦК України, п.п.1.30, 1.35 ст. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 1.7., п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті; ст. 534 ЦК України.

Скаржник наполягає, що повністю сплатив суму суборендної плати, що підтверджується платіжним дорученням від 30.07.2020. Окрім того, акти звіряння не варто брати до уваги як належні та допустимі докази, оскільки такі акти не підписані з боку ФОП Колісника Д. С.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021, справу № 927/647/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М. Л. - головуючий суддя; судді - Шаптала В. В., Куксов В. В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 апеляційну скаргу ФОП Колісника Д. С. на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі № 927/647/21 залишено без руху.

12.11.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду, а саме надано докази сплати судового збору у розмірі 3 405,00 грн (платіжне доручення №7359 від 06.11.2021).

З 19.10.2021 - 12.11.2021 головуючий суддя Яковлєв М.Л перебував на лікарняному. Крім того, суддя Шаптала Є.Ю. з 08.11.2021 - 19.11.2021 також перебував на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 відмовлено Фізичній особі-підприємцю Коліснику Дмитру Сидоровичу у задоволенні клопотання про призупинення виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/647/21 від 25.08.2021; поновлено Фізичній особі-підприємцю Коліснику Дмитру Сидоровичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/647/21; зупинено дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/647/21 до перегляду його в апеляційному порядку; відмовлено Фізичній особі-підприємцю Коліснику Дмитру Сидоровичу у задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з викликом та повідомленням учасників сторін; розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Колісника Дмитра Сидоровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/647/21 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

06.12.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій ТОВ "Етнопродукт" заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві відповідач наголошує, що до матеріалів справи додано акти звіряння між сторонами за період квітень 2020 - червень 2021 та загальний акт звіряння за усіма договорами суборенди за рахунком 66 за вказаний період.

Позивач погоджується з відповідачем, що вони не підписані, проте в актах міститься перелік договорів, у тому числі договору від 24.04.2020 б/н, укладення якого відповідач не заперечує.

Натомість відповідач не надав заперечень щодо визначення порядку зарахування платежів, мотивованих заперечень щодо непідписання актів звіряння, при цьому перераховані кошти у розмірі 330 000,00 грн зараховані позивачем за суборенду за договором від 24.04.2020 згідно з призначенням платежу, указаного в платіжному дорученні.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню чи зміні, з таких підстав.

Згідно з матеріалами справи, 24.04.2020 ТОВ «Етнопродукт» (орендар) уклало з фізичною особою-підприємцем Колісником Дмитром Сидоровичем (суборендар договір суборенди земельної ділянки (далі - Договір).

Згідно з п.п. 1.1-1.4 Договору орендар зобов`язується за плату передати суборендарю земельну ділянку у строкове платне користування без зміни цільового призначення, а суборендар зобов`язується прийняти і використовувати земельну ділянку відповідно до умов цього договору та вимог земельного законодавства.

Земельна ділянка, що передається в суборенду перебуває у користуванні орендаря відповідно до договору оренди від 23.04.2008 між орендарем і орендодавцем Коноваловою Валентиною Федорівною.

Вказаним договором передбачено право суборенди (п. 3 додаткової угоди від 31.05.2019).

Суд установив, що земельна ділянка розташована за межами села Хрипівка, Городнянського району, Чернігівської області, загальна площа земельної ділянки становить 6,2321 га, у тому числі ріллі - 6,2321 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:000:5520.

Відповідно до п. 2.1 Договору земельна ділянка передається в суборенду до 30.11.2020 з дати підписання даного договору. Договір суборенди підлягає державній реєстрації.

Згідно із п. 3.1 Договору суборендар сплачує орендарю орендну плату у розмірі 5 600,00 грн з ПДВ, за 1 гектар земельної ділянки за весь період чинності договору: до 15.05.2020 - 10 % від загальної суми договору; до 15.07.2020 - 40 % від загальної суми договору. Решту коштів - 50%, суборендар сплачує орендарю не пізніше, ніж у третій день збирання врожаю з земельної ділянки, але не пізніше 15.11.2020.

Пунктами 4.1, 5.1 Договору визначено, що підписанням Договору сторони підтверджують факт передачі земельної ділянки в суборенду. Після закінчення строку дії цього договору земельна ділянка вважається повернутою орендарю.

Згідно з п. 11.1 Договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.11.2020.

Згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права Договір зареєстровано 15.05.2020.

Суд установив, що ФОП Колісник Д. С. як суборендар власних зобов`язань щодо сплати орендної плати за землю за укладеним Договором не виконав, через що за відповідачем утворилась заборгованість з суборендної плати: з 16.05.2020 - на суму 3 489,98 грн (10 % від загальної суми договору); з 16.07.2020 - на суму 13 959,92 грн (40 % від загальної суми договору); з 16.11.2020 - 17 449,90 грн (решта суми - 50 %).

30.11.2020 ТОВ «Етнопродукт» виставило відповідачу рахунок на оплату № 114 на суму 34 899,76 грн із зазначенням: суборенда земельної ділянки :04:000:5520; площа 6,2321 га.

Натомість через заборгованість з суборендної плати з боку відповідача, позивач звернувся до суду про стягнення заявленої суми коштів.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Суд установив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору найму (оренди) земельної ділянки.

Відповідно до ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно з частинами першою та другою ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частин першої-третьої та п`ятої ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. Право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Позивач заявив про суму боргу у розмірі 34 899,76 грн, натомість ФОП Колісник Д. С. заперечує таку суму боргу, вказуючи про повну сплату суборендної плати згідно з платіжним дорученням від 30.07.2020 № 702 на суму 330 000,00 грн.

Колегія суддів з приводу обґрунтованості висновків, яких дійшов суд першої інстанції в цій частині вказує таке.

У призначенні платежу платіжного доручення від 30.07.2020 № 702 в сумі 330 000,00 грн вказано «за суборенду земельної ділянки згідно договору від 24.04.2020».

Тобто, інших даних, що ідентифікують та встановлюють обов`язок зарахування коштів у рахунок спірного Договору не зазначено.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція) установлені загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, а також встановлено вимоги щодо заповнення розрахункових документів.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з додатками 3, 9 до Інструкції одним із реквізитів платіжного доручення є "призначення платежу", який заповнюється з урахуванням установлених главою 3 Інструкції вимог.

У пункті 3.7 Інструкції визначено, що такий реквізит як «призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, які зазначено в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу".

Водночас згідно з п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті реквізит: «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення: «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право визначати призначення платежу в платіжних документах належить виключно платнику.

Проте, у випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно з яким здійснюється платіж тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Наведений вище алгоритм розподілу коштів урегульований в статті 534 Цивільного кодексу України, яка визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. У такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій черговості:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання. В даному випадку йдеться про судові витрати, витрати на сплату держмита та інших обов`язкових платежів, витрати на юридичну допомогу тощо. Такі витрати мають бути підтверджені кредитором (наприклад, підлягатиме стягненню за рішенням суду тощо);

- у другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка, в разі їх нарахування на підставі договору або закону;

- і лише в третю чергу сплачується основна сума боргу.

Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила тощо.

Можливість застосування положень статті 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що коли платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу, застосовуватися не може.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту «призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.

Відповідний порядок наведено у пункті 3.8 Інструкції та пункті 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16, від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

Суд установив, що позивач надав до матеріалів справи акти звіряння за договором суборенди земельної ділянки ФОП Колісник Д. С. за період квітень 2020 - червень 2021, а також загальний акт звіряння взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем за квітень 2020 - червень 2021 за 66 договорами суборенди.

Дійсно, вказані акти відповідач не підписав, проте у вказаних актах міститься перелік усіх договорів суборенди, у тому числі договорів б/н від 24.04.2020 та сумою в 330 000,00 грн, вказаною відповідачем у платіжному дорученні №702 від 30.07.2020, яку ТОВ «Етнопродукт» самостійно розподілив в рахунок оплати за іншими договорами в хронологічній черговості погашення зобов`язання з оплати.

Правомірність розподілу з боку позивача підтверджується викладеною вище правовою позицією Верховного Суду.

Водночас відповідач суду не надав письмових заперечень щодо визначення позивачем черговості зарахування оплати за договорами, визначених у актах, виписок з банківського рахунку, платіжних доручень про перерахування коштів за іншими договорами від 24.04.2020, мотивованих заперечень щодо відмови від підпису наданих позивачем актів звіряння тощо.

Скаржник на вказаному наголошував і в апеляційній скарзі, натомість суттєвих зауважень та належних і допустимих доказів на спростування заперечень (з урахуванням того, що між відповідачем та позивачем укладено кілька договорів суборенди) щодо неправомірності зарахування платежів не надав (первинних документів).

За наведених підстав, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням принципу вірогідності доказів, беручи до уваги відсутність у позивача можливості ідентифікувати договір, за яким здійснювався платіж (через відсутність зазначення кадастрового номера земельної ділянки, площі тощо), дійшов правильного висновку про порядок зарахування позивачем оплати за платіжним дорученням від 24.04.2020.

А отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 34 899,76 грн заборгованості за суборенду земельної ділянки за укладеним Договором.

Окрім того, позивач заявив до стягнення 3 473,00 грн пені за період прострочення плати суборендних платежів з 16.05.2020 по 18.06.2021.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (зокрема штрафних санкцій: неустойки, штрафу, пені) в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Згідно з п. 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини третьої ст. 579 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частини шостою статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 9.2 Договору, у разі прострочення сплати орендної плати суборендарем відповідно до п. 3.1, останній зобов`язаний сплатити орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунки, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги стосовно пені в частині, а саме - лише 2 179,54 грн.

ТОВ «Етнопродукт» заявило також до стягнення 2 951,28 грн інфляційних втрат, 809,74 грн 3% річних.

Згідно частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

З огляду на арифметичну правильність розрахунків інфляційних втрат та 3 % річних, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 951,28 грн інфляційних втрат, 809,74 грн 3% річних за період з 16.05.2020 по 18.06.2021.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Натомість що стосується доводів скаржника, що розгляд справи становив сім місяців замість 60 днів, то з цього приводу колегія суддів зауважує, що така тривалість судового провадження була зумовлена об`єктивними причинами.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі № 927/647/21 без змін.

Окрім того, місцевий господарський суд стягнув з ФОП Колісника Д. С. на користь ТОВ «Етнопродукт» 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката, що на переконання колегії суддів є цілком обґрунтованим, а розмір присуджених до стягнення таких витрат доведеним та співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами. До того ж, скаржником в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів в цій частині оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колісника Дмитра Сидоровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі № 927/647/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі № 927/647/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи № 927/647/21 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала