ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2022 р. Справа №914/2428/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Матущак О.І.

Марко Р.І.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Підприємства житлово-комунального господарства Моршинської міської ради вих..№387 від 09.12.2021 (вх..№ЗАГС 01-05/4167/21 від 14.12.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.11.2021 (повний текст рішення складено 23.11.2021) суддя Яворський Б.І.

у справі №914/2428/21

за позовом Підприємства житлово-комунального господарства Моршинської міської ради, м. Моршин, Львівська область,

до відповідача: Державного підприємства Санаторій Моршинський, м. Моршин, Львівська область,

про стягнення 135'324,28 грн заборгованості за надані послуги.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.11.2021 в задоволенні позову Підприємства житлово-комунального господарства Моршинської міської ради до Державного підприємства Санаторій Моршинський про стягнення 135'324,28 грн заборгованості за надані послуги - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Підприємство житлово-комунального господарства Моршинської міської ради оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла до Західного апеляційного господарського суду 14.12.2021.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову. Так, апелянт зазначає, що судом не враховано, що санаторій взяті на себе зобов`язання в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги виконав неналежно, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 135'324,28 грн., що і стало підставою для звернення з позовом до суду. Правилами передбачено, що для перевірки показів встановлених засобів обліку виробник має право встановлювати на водоводах контрольні засоби обліку. Якщо контрольний засіб обліку виявить неточність роботи засобів обліку, що перевіряються, останні підлягають ремонту, а розрахунок за споживання води здійснюється відповідно до контрольного засобу обліку. Для перевірки показів встановлених засобів обліку води приписом від 02.08.2019 ДП «Санаторій «Моршинський» було повідомлено про встановлення контрольних приладів обліку, а 12.08.2019 та 20.08.2019 було встановлено контрольні засоби обліку, що підтверджується підписаними сторонами актами про опломбування. Позивачем здійснювалося зняття показань контрольних засобів обліку, що слугувало підставою для визначення обсягу спожитих послуг за спірний період. 30.12.2020 уповноваженими представниками ПЖКГ в присутності головного інженера санаторію Паневника І.Д. були зняті покази контрольних та контрольованих засобів обліку, свідченням чого є акт про фактичний показник від 30.12.2020. Також представниками позивача були зняті покази контрольних та контрольованих засобів обліку 01.03.2021 та 31.03.2021, які були підписані стороною відповідача. Згідно контрольованих засобів обліку відповідачем у грудні спожито 1410 м.куб. води, а згідно контрольних засобів обліку 5601 м.куб., на підставі яких і було виставлено рахунок за грудень 2020 року. Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача заперечив проти її задоволення, просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому зазначив, що спір виник щодо стягнення коштів, які були нараховані згідно показань контрольних приладів обліку. Саме останні брав до уваги позивач, визначаючи заборгованість. Однак споживачем були встановлені, опломбовані та введені в експлуатацію облікові прилади з водовідведення КВБ-10 №00126, ЛЛТ-65Х №003213, МТW-UA №0122127. Марка приладів та конкретне місце їх встановлення було погоджено з виробником (позивачем) і він їх опломбував. Врахування цих показників завжди бралося до уваги позивачем і вони були обов`язковими при розрахунках за спожиті послуги. З позовної заяви випливає, що розбіжності в приладах були виявлені в грудні 2020 року, однак від позивача не надходило повідомлення про необхідність направлення повноважного представника відповідача для зняття показників контрольного приладу обліку води та підписання відповідного акту, як і не повідомлено про те, що контрольним приладом обліку виявлено розбіжності у роботі засобів обліку. Згідно п.5.26 Правил, якщо контрольний засіб обліку виявить неточність роботи засобів обліку, що перевіряються, останні підлягають ремонту. Спільний акт про виявлені неточності в роботі комерційного вузлу обліку і рекомендацій про те, що комерційний вузол обліку підлягає ремонту, відсутній, позивач не має права робити висновок на користь одного з двох засобів обліку. За умовами п.7.2.4 договору споживач зобов`язаний здійснювати при обстеженні спільно з виробником зняття та фіксацію контрольних показників лічильника споживача, перевіряти цілісність водопровідних та/або каналізаційних мереж, пристроїв, приладів, обладнання, споруд із складанням акту та підтвердженням підписами працівників обох сторін. Тому зняття та фіксація контрольних показників лічильника передбачена обома сторонами як обов`язковий пункт договору і твердження позивача про те, що при знятті і фіксації контрольних лічильників споживач не мав бути повідомлений, є неправильним. Акт від 30.12.2020 про фактичний показник лічильника не підписаний двома сторонами, тому він не може бути належним та допустимим доказом

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

20.07.2015 ПЖКГ Моршинської міської ради (виробник) та ДП «Санаторій «Моршинський» (споживач) укладено договір №13 на водопостачання з комунального водопроводу та водовідведення в комунальну каналізацію, за умовами п.2.2 якого виробник бере на себе зобов`язання на умовах цього договору забезпечувати споживача питною водою (ДСанПін 2.2.4-171-10) при наявності води в джерелах і приймати стічні води споживача. Споживач бере на себе зобов`язання своєчасно сплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, належно експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, які підключені до магістральних мереж виробника, через які споживачеві здійснюється подача води і проводиться водовідведення, та/або які знаходяться на балансі споживача, прилади й пристрої на них у відповідності з цим договором та «Правилами користування», «Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації міст і селищ України», «Правилами приймання стічних вод підприємств у міську систему каналізації міста Моршин», а також «Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення» (п.2.5 договору).

У розділі 4 договору сторони погодили розмір та порядок оплати за послуги.

Обсяг спожитої води визначається за показниками приладів обліку (лічильників, водолічильників), при цьому строки (дати) встановлення, реєстрацію показань приладів обліку виробник визначає самостійно (п.8.1.1 договору). У п.8.2 договору передбачено місце розташування об`єкту м. Моршин, вул.Джерельна, 5; прилади обліку КВБ-10 №00126, ЛЛТ-65Х №003213, МКТ-UA №0122127. Також у цьому пункті договору сторони передбачили, що прилади обліку (лічильники води та стоків) повинні встановлюватися споживачем в точці підключення до мереж виробника. Марка приладу та конкретне місце його установки попередньо узгоджуються споживачем з виробником. Споживач повинен виконувати всі рекомендації виробника, спрямовані на поліпшення якісного обліку води в його мережах. У разі відмови споживача виконати ці рекомендації його користування вважається безобліковим і витрата води визначається згідно п.3.3 «Правил користування»; типорозмір водолічильника визначається виробником (п.8.3 договору). Точками розподілу, в яких відбувається передача послуг від виробника споживачеві, є місце підключення систем водопроводу і каналізації, через які споживачеві здійснюється водопостачання та водовідведення. До точки підключення інфраструктура водопостачання та водовідведення (магістральні та інші водопровідні та каналізаційні мережі, передані згідно з законодавством на баланс та в обслуговування виробнику) перебуває на балансі виробника і ним обслуговуються. (п.9.1 договору). Місцем розподілу повноважень щодо експлуатації та ремонту мереж вважати місце підключення мереж (п.10.7 договору).

Договір діє до 19.07.2016 з дати укладення. У п.14.1 сторони передбачили щорічну пролонгацію даного договору у разі відсутності заяви про відмову від договору.

01.05.2016, 15.09.2017, 15.03.2018, 09.07.2018, 17.08.2018, 01.03.2019, 01.01.2021 сторони підписували додаткові угоди до договору щодо тарифів за водопостачання та водовідведення та порядку оплати.

02.08.2019 ПЖКГ Моршинської міської ради видало припис №302 від 02.08.2019, у якому повідомило ДП «Санаторій «Моршинський», що відповідно до п.5.25 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України №190 від 27.06.2008 для перевірки показів встановлених засобів обліку холодної води ПЖКГ буде встановлювати контрольні засоби обліку на водопровідних вводах санаторію.

12.08.2019 складено акт встановлення та опломбування контрольного лічильника холодної води ДП «Санаторій «Моршинський», де зазначено, що контрольний лічильник марки sensus №19757104, контрольований лічильник - ЛЛТ-65х №08003213.

20.08.2019 складено акт встановлення та опломбування контрольного лічильника холодної води ДП «Санаторій «Моршинський», де зазначено, що контрольний лічильник марки sensus №, контрольований лічильник - КВБ-10 №00126.

30.12.2020 представниками ПЖКГ Моршинської міської ради складено два акти про фактичний показник, у яких зазначено, що на контрольному лічильнику (sensus №) показник 14961, а на контрольованому лічильнику (КВБ-10 №00126) 11037; на контрольному лічильнику (sensus №19757104) показник 28843, а на контрольованому лічильнику (ЛЛТ-65х №08003213) 183204. У графі «абонент» відсутній підпис та прізвище уповноваженої особи. Відповідач заперечив факт складання даних актів у присутності його представника.

01.03.2021 та 31.03.2021 представниками позивача та відповідача підписано акти про фактичні показники.

До матеріалів позовної заяви позивачем долучено копії рахунків на оплату:

1) №19 від 29.01.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 1794 м.куб. на суму 76184,00 грн.;

2) №128 від 26.02.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 1901 м.куб. на суму 80727,87 грн.;

3) №254 від 31.03.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 1828 м.куб. на суму 77627,85 грн.;

4) №447 від 30.04.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 996 м.куб. на суму 42296,14 грн.;

5) №477 від 31.05.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 1387 м.куб. на суму 58900,34 грн.;

6) №600 від 30.06.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 2303 м.куб. на суму 97799,20 грн.,

а також відповідні акти надання послуг:

1)№20 від 29.01.2021 на суму 76184,00 грн.,

2)№162 від 26.02.2021 на суму 80727,87 грн.,

3)№288 від 31.03.2021 на суму 77627,85 грн.,

4)№480 від 30.04.2021 на суму 42296,14 грн.,

5)№509 від 31.05.2021 на суму 58900,34 грн.,

6)№631 від 30.06.2021 на суму 97799,20 грн.,

які були підписані сторонами без зауважень.

Також з позовною заявою подано рахунок №1420 від 31.12.2020 за спожиту воду та водовідведення у кількості 5601 м.куб. на суму 183'421,54 грн. (а.с.22), однак до нього не додано підписаного сторонами акту наданих послуг. До додаткових пояснень від 22.10.2021 позивач долучив копії листа №364 від 31.12.2020 до ДП «Санаторій «Моршинський» про різницю у показниках та рахунку №1420 від 31.12.2020 на суму 183'421,54 грн., на яких міститься напис «отримано 05.01.2021», однак відсутній підпис та зазначення особи, яка вчинила такий напис. Таким чином, відсутні докази його надіслання споживачу, а останній заперечує факт його отримання.

Відповідач здійснював оплату за спожиту воду, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- №44 від 11.01.2021 на суму 30000,00 грн., призначення платежу оплата за воду на січень 2021;

- №75 від 13.01.2021 на суму 16764,14 грн., призначення платежу оплата за воду на січень 2021;

- №245 від 03.02.2021 на суму 50000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за січень 2021 згн.рах.19 від 29.01.2021;

- №273 від 04.02.2021 на суму 26184,00 грн., призначення платежу оплата за воду за січень 2021 згн.рах.19 від 29.01.2021;

- №350 від 12.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №374 від 16.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №385 від 17.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №413 від 22.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №439 від 24.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №451 від 25.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №560 від 15.03.2021 на суму 20727,87 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №724 від 13.04.2021 на суму 20000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №731 від 15.04.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №736 від 19.04.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №753 від 20.04.2021 на суму 26000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №764 від 21.04.2021 на суму 5000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №771 від 22.04.2021 на суму 6627,85 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №860 від 14.05.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №838 від 12.05.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №860 від 14.05.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №873 від 18.05.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №880 від 19.05.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №906 від 20.05.2021 на суму 3629,22 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №1011 від 01.06.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №1017 від 02.06.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №1056 від 04.06.2021 на суму 5000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1089 від 08.06.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1108 від 09.06.2021 на суму 5000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1118 від 11.06.2021 на суму 18900,34 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1153 від 15.06.2021 на суму 5000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1164 від 16.06.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1190 від 18.06.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1203 від 22.06.2021 на суму 30000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1286 від 30.06.2021 на суму 42799,20 грн., призначення платежу оплата за воду за червень 2021 згн.рах.447 від 30.06.2021.

Лічильники води відповідача, які встановлені згідно договору на водопостачання, пройшли повірку, що підтверджується відповідними свідоцтвами про повірку: №21/0796 від 12.03.2021 (чинне до 12.03.2025), №21/0841 від 17.03.2021 (чинне до 17.03.2025), №21/0842 від 17.03.21 (чинне до 17.03.2025). За результатами повірки встановлено, що засоби вимірювальної техніки відповідають вимогам ДСТУ 3580-97.

23.07.2021 позивач звернувся до відповідача із претензією про повернення боргу у сумі 136'657,36 грн.

У відповіді від 09.07.2021 на претензію ДП «Санаторій «Моршинський» заперечив проти існування боргу, наголосивши, що нарахування за контрольними засобами обліку можливо лише у випадку несправності контрольованих засобів обліку, а такого не було встановлено.

Відповідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору №13 на водопостачання з комунального водопроводу та водовідведення в комунальну каналізацію від 20.07.2015

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, спір у справі фактично виник щодо кількості спожитої відповідачем води у грудні 2020 року. Так, на переконання позивача, санаторій цього місяця спожив 5601 м.куб. води на суму 183'421,54 грн. При цьому, такий об`єм спожитої води виробник визначив на підставі даних контрольного лічильника, а не контрольованого. Відповідач не погоджується із таким підходом до порядку визначення спожитої води, оскільки, на його переконання, лічильники, які були встановлені за договором, пройшли повірку, яка підтвердила їх справність, виробник не вказує протилежного, а контрольний лічильник встановлений аж за 150 метрів від контрольованого, тому, виходячи з умов договору, відповідати за його коректну роботу, а також те чи, наприклад, дійшла вода, яка пройшла контрольний лічильник, до контрольованого, чи не було до такого лічильника будь-якого несанкціонованого втручання, не може і не повинен.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «;Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», «;Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення».

В силу приписів ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави застосовується до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Згідно положень ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язується оплатити йому надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань ЖКГ України №190 від 27.06.2008 (далі - Правила) визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та «Про житлово-комунальні послуги» . Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (п.2.1, 2.2 Правил). Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку (п.3.1 Правил). Облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію (п.5.1 Правил). Вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу (п.5.2 Правил). Межа балансової належності - лінія розподілу елементів систем водопостачання та водовідведення і споруд на них між власниками або користувачами (п.1.2 Правил).

На виконання зазначених вимог сторони 20.07.2015 уклали договір №13 на водопостачання з комунального водопроводу та водовідведення в комунальну власність, де визначили порядок надання послуг виробником, користування ними та їх оплата споживачем.

Як уже відзначалося, виробник погодив встановлення у споживача трьох приладів обліку (КВБ-10 №00126, ЛЛТ-65Х №003213, МКТ-UA №0122127), про що зазначено у п.8.2 договору. Також у цьому пункті договору сторони передбачили, що прилади обліку (лічильники води та стоків) повинні встановлюватися споживачем в точці підключення до мереж виробника. У пункті 9.1 договору сторони погодили, що точками розподілу, в яких відбувається передача послуг від виробника споживачеві, є місце підключення систем водопроводу і каналізації, через які споживачеві здійснюється водопостачання та водовідведення. До точки підключення інфраструктура водопостачання та водовідведення (магістральні та інші водопровідні та каналізаційні мережі, передані згідно з законодавством на баланс та в обслуговування виробнику) перебуває на балансі виробника і ним обслуговуються. Місцем розподілу повноважень щодо експлуатації та ремонту мереж вважати місце підключення мереж (п.10.7 договору).

Виходячи із наведених положень НПА та положень погодженого сторонами договору, споживач відповідає за функціонування тих мереж, які знаходяться після встановленого за договором лічильника, і оплачувати відповідач повинен ту воду, яка пройшла через дані лічильники, адже вони (лічильники) встановлені за погодженням з виробником і відсутні будь-які докази того, що такі лічильники встановлені самовільно, з порушенням закону чи умов договору. У матеріалах справи не міститься жодних претензій чи зауважень виробника до споживача щодо неправильного місця розташування лічильників чи необхідності подання додаткових документів.

Позивач наголошує, що згідно п.5.25-5.26 Правил для перевірки показів встановлених засобів обліку виробник має право встановлювати на вводах контрольні засоби обліку. Тривалість роботи контрольних засобів обліку має бути не менше ніж 15 днів. Якщо контрольний засіб обліку виявить неточність роботи засобів обліку, що перевіряються, останні підлягають ремонту, а розрахунок за водокористування здійснюється відповідно до показів контрольного засобу обліку, при цьому виробник має право провести перерахунок споживачеві за водокористування в попередні два місяці. У виробника виникли сумніви щодо правильності обліку спожитої води, тому він встановив контрольні засоби обліку і на їх показниках визначив кількість спожитої води за грудень 2020.

Суд першої інстанції правомірно не погодився із таким твердженням позивача, оскільки у п.5.26 Правил чітко передбачено, що показники контрольного засобу обліку можна брати до уваги у тому випадку, якщо виявлено неточність у роботі засобів обліку, які перевіряються, і такі підлягають ремонту. У даному випадку позивач ні тоді, коли він, за його словами, виявив неточність у роботі засобів обліку, ні під час розгляду справи, не відзначав про необхідність ремонту встановлених за договором засобів обліку. Більше того, усі три лічильники у березні 2021 року пройшли відповідну повірку згідно п.5.14 Правил, де передбачено, що усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці; задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації (відповідні свідоцтва про повірку знаходяться у матеріалах справи). Така повірка підтвердила правильність їх роботи і відповідність ДСТУ 3580-97. Крім того, позивач не подав доказів того, що він повідомляв відповідача про виявлені розбіжності у показниках, адже, як уже відзначалося вище, позивач не подав підписаного сторонами акту наданих послуг за грудень 2020, і відсутні докази надіслання відповідачу рахунку №1420 від 31.12.2020 за спожиту воду та водовідведення у кількості 5601 м.куб. на суму 183'421,54 грн. (на копії листа №364 від 31.12.2020 до ДП «Санаторій «Моршинський» про різницю у показниках та рахунку №1420 від 31.12.2020 на суму 183'421,54 грн. міститься напис «отримано 05.01.2021», однак відсутній підпис та зазначення особи, яка вчинила такий напис, а споживач заперечує факт його отримання). За таких обставин не брати до уваги покази лічильників, що зазначені у договорі, і перевагу надати лічильнику, який знаходиться на значній відстані (за твердженнями сторін близько 150 м.) від погодженої сторонами у договорі точки розподілу (підключення системи водопроводу), суд вважає не правильним.

Під час розгляду справи представниками позивача заявлено, що у місці, де встановлено засоби обліку, мережі відповідача настільки розгалужені, що достеменно встановити, чи правильно обліковується вода, яка подається виробником, і чи немає поза облікового споживання, неможливо. Саме тому і встановлювалися контрольні засоби обліку. На підтвердження даних обставин було долучено схеми підключень та фотографії мереж і лічильників.

Суд першої інстанції пропонував сторонам призначити експертизу для підтвердження даних обставин, адже для того, щоб дати відповідь на питання «Чи уся вода, яка поступає до санаторію, проходить через встановлені лічильники?», необхідні спеціальні знання і суд не може робити таких висновків на підставі фотографій та схем мереж, а також припущень позивача. Відповідач не заперечував щодо призначення експертизи, однак зазначив, що оплачувати її не буде, адже дані обставини стверджує позивач, то і він повинен оплатити таку експертизу. Представники позивача повідомили, що не будуть оплачувати експертизу, адже у справі достатньо доказів для задоволення позову. Враховуючи це, а також беручи до уваги положення ст.74 ГПК України щодо обов`язку доказування, а також те, що засоби обліку відповідачем встановлені за погодженням з позивачем і останній погодив місце їх розміщення, суд відзначає, що позивачем не доведено твердження про позаоблікове споживання води відповідачем.

Враховуючи наведене вище, зважаючи на умови укладеного між сторонами і чинного на момент розгляду справи договору №13 на водопостачання від 20.07.2015, беручи до уваги справність засобів обліку водопостачання, які встановлені споживачем за погодженням із виробником, відсутність зауважень виробника щодо справності таких засобів обліку, недоведеність позивачем факту наявності без облікового споживання води (в т.ч. можливість потрапляння води у мережі споживача в обхід встановлених згідно договору засобів обліку), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства житлово-комунального господарства Моршинської міської ради вих..№387 від 09.12.2021 (вх..№ЗАГС 01-05/4167/21 від 14.12.2021) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.11.2021 у справі №914/2428/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Марко Р.І.