ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2022м. ДніпроСправа № 904/603/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича, м. Дніпро

до Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас", м. Смолевичі, Республіка Білорусь

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 68 000 руб., пені у розмірі 23 361,57 грн., 4% річних у розмірі 853,39 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

При секретарі судового засідання Савенкові О.О.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

РУХ СПРАВИ.

Фізична особа-підприємець Шевченко Олександр Михайлович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 68000 руб., пені у розмірі 62 832 руб., 4% річних у розмірі 2 295,23 руб., інфляційної складової у розмірі 3 944 руб.

Ухвалою суду від 23.02.2021 (суддя Петренко І.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Розгляд справи тривав по 01.07.2021.

Ухвалою суду від 01.07.2021 провадження у справі № 904/603/21 зупинено з метою повідомлення відповідача - нерезидента про розгляд цієї справи.

Розпорядженням керівника апарату № 1512 від 07.10.2021, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 904/603/21 у зв`язку зі звільненням судді Петренка І.В. з посади.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021 справу № 904/603/21 було передано на розгляд судді Ніколенку М.О.

Ухвалою від 11.10.2021 прийнято справу № 904/603/21 до свого провадження.

Ухвалою суду від 11.11.2021 провадження у справі № 904/603/21 поновлено. Призначено підготовче засідання на 22.11.2021.

Ухвалою суду від 22.11.2021 відкладено підготовче засідання на 07.12.2021.

Заявою № б/н від б/д, поданою до суду 06.12.2021, позивач зменшив розмір позовних вимог. Наразі предметом спору у справі є стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 68 000 руб., пені у розмірі 23 361,57 грн., 4% річних у розмірі 853,39 грн.

Ухвалою суду від 07.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 19.01.2022.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Фізичною особою-підприємцем Шевченком Олександром Михайловичем (надалі - виконавець) та Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" (надалі - замовник) було укладено договір про надання тренспортно-експедиційних послуг №1112/Е від 11.12.2018 (надалі - договір).

Пунктом 1.2 договору встановлено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки з виконання робіт, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезень вантажів у міжнародному автомобільному сполученні за рахунок замовника.

Згідно з п. 2.2 договору, на кожне окреме перевезення вантажу оформлюється письмова заявка, що містить опис умов та особливостей конкретного перевезення, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, ціна за цим договором встановлюється в російських рублях.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що ціна, яка відповідає конкретному перевезенню (групі однотипних перевезень), зазначається у разових заявках, які є невід`ємною частиною цього договору.

За твердженням позивача, на виконання умов договору, замовником було надано виконавцю заявку № 13/03РБ від 12.03.2020 на перевезення вантажів. У цій заявці сторонами було погоджено адреси місць завантаження та вивантаження вантажу, найменування вантажу, вартість перевезення - 68 000 руб. РФ тощо.

Позивач вказав, що виконав умови договору, здійснив перевезення вантажів за заявкою №13/03РБ від 12.03.2020, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною №081935 та актом надання послуг № 266 від 17.03.2020. Та виставив відповідачу рахунок на оплату № 266 від 16.03.2020.

Відповідно до п. 5.2 договору, оплата здійснюється на підставі виставленого по факсокопії рахунку виконавця після вивантаження автомобіля на протязі 10-ти календарних днів після підписання акту виконаних робіт.

За розрахунком позивача, з урахуванням п. 5.2 договору, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг настав 27.03.2020.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив отримані послуги у встановлені строки.

За таких обставин, за розрахунком позивача, у Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" утворилась заборгованість перед Фізичною особою-підприємцем Шевченком Олександром Михайловичем у розмірі 68 000 руб. РФ.

За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, позивачем було нараховано до сплати пеню у розмірі 23 361,57 грн. та 4% річних у розмірі 853,39 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач у відзиві визнав суму основного боргу у розмірі 68000 руб.

Проти задоволення позовних вимог про стягнення інфляційної складової відповідач заперечив, оскільки нарахування інфляційної складової на суму заборгованості, виражену в іноземній валюті, чинним законодавством України не передбачено.

Щодо вимоги про стягнення пені відповідач зауважив, що сума нарахованої пені за прострочення виконання грошового зобов`язання не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ. За розрахунком відповідача, сума пені за прострочення виконання ним грошового зобов`язання має дорівнювати 7 653,26 руб.

Щодо вимоги про стягнення 4% річних відповідач зазначив, що, за приписами ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, на думку відповідача, позивач мав нараховувати відсотки річні саме у розмірі 3% річних від суми боргу. За розрахунком відповідача, 3% річних на суму основної заборгованості у розмірі 68000 руб. становлять 1 721,42 руб.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про надання тренспортно-експедиційних послуг № 1112/Е від 11.12.2018 у розмірі 68 000 руб., пені у розмірі 23 361,57 грн., 4% річних у розмірі 853,39 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи були надані позивачем послуги, на яку суму; в які строки і якому розмірі надані послуги мали бути оплачені), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи було оплачено відповідачем отримані послуги), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Фізичною особою-підприємцем Шевченком Олександром Михайловичем (надалі - виконавець) та Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" (надалі - замовник) було укладено договір про надання тренспортно-експедиційних послуг № 1112/Е від 11.12.2018 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 10.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019.

Згідно з п. 10.2 договору, договір вважається продовженим на кожен наступний рік на тих самих умовах, якщо жодна зі сторін не заявила про його розірвання до моменту закінчення його строку дії.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки з виконання робіт, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезень вантажів у міжнародному автомобільному сполученні за рахунок замовника.

Згідно з п. 2.2 договору, на кожне окреме перевезення вантажу оформлюється письмова заявка, що містить опис умов та особливостей конкретного перевезення, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, ціна за цим договором встановлюється в російських рублях.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що ціна, яка відповідає конкретному перевезенню (групі однотипних перевезень), зазначається у разових заявках, які є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання умов договору, замовником було надано виконавцю заявку № 13/03РБ від 12.03.2020 на перевезення вантажів. У цій заявці сторонами було погоджено адреси місць завантаження та вивантаження вантажу, найменування вантажу, вартість перевезення - 68 000 руб. РФ тощо.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, здійснив перевезення вантажів за заявкою № 13/03РБ від 12.03.2020, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною № 081935 та актом надання послуг № 266 від 17.03.2020. Та виставив відповідачу рахунок на оплату № 266 від 16.03.2020.

Відповідно до п. 5.2 договору, оплата здійснюється на підставі виставленого по факсокопії рахунку виконавця після вивантаження автомобіля на протязі 10-ти календарних днів після підписання акту виконаних робіт.

З урахуванням п. 5.2 договору, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг настав 27.03.2020.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив отримані послуги у встановлені строки.

За таких обставин, у Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" утворилась заборгованість перед Фізичною особою-підприємцем Шевченком Олександром Михайловичем у розмірі 68 000 руб. РФ.

А отже, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 68 000 руб. РФ є обґрунтованими.

Пунктом 6.6 договору встановлено, що за невиконання, часткове невиконання зобов`язань з оплати наданих послуг, замовник сплачує суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції, пеню у розмірі 0,3% від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу та 4% річних за неправомірне користування грошовими коштами за весь період прострочення платежу по день оплати.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між кредитором і боржником щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення зобов`язань за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Аналіз наведених норми чинного законодавства свідчить про те, що максимальний розмір пені, визначений Законом та погоджений сторонами у договорі, пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. При цьому, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 18 вересня 2020 року у справі № 916/4693/15, а також у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 905/1923/16, від 13.07.2018 у справі № 916/2393/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011 у справі № 3-141гс11, які були підтримані Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у постанові від 18 вересня 2020 року у справі № 916/4693/15.

За таких обставин, вимоги про застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, можуть заявлятися лише в національній валюті України (гривні).

При цьому, відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

А отже, з урахуванням умов договору, пеня у цьому випадку має обчислюватися і стягуватися в національній валюті України - гривні. Пеня у гривні повинна обчислюватися щоденно (на момент щоденного прострочення зобов`язання).

Такі правові висновки Верховного Суду щодо правил проведення розрахунку пені за прострочене зобов`язання, виражене в іноземній валюті, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018 у справі № 922/4404/17 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

На підставі пункту 6.6 договору позивач нарахував пеню у розмірі 0,3% від несплаченої суми за загальний період з 28.03.2020 по 29.01.2021 у розмірі 23 361,57 грн.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що він не відповідає вимогам чинного законодавства та вищенаведеним вимогам до розрахунку пені на основне зобов`язання, виражене в іноземній валюті. Позивачем не було надано до суду розрахунку пені на момент щоденного прострочення зобов`язання.

Також позивачем не було враховано, що розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення зобов`язань за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Позивачем було нараховано пеню у розмірі 0,3% від суми боргу, що значно перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 23 361,57 грн. - є необґрунтованими.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.6 договору встановлено, що за невиконання, часткове невиконання зобов`язань з оплати наданих послуг, замовник сплачує 4% річних за неправомірне користування грошовими коштами за весь період прострочення платежу по день оплати.

Отже, вищевказаним пунктом договору, сторони встановили інший розмір процентів річних, ніж передбачено ст. 625 ЦК України.

Позивач нарахував відповідачу 4% річних у розмірі 853,39 грн. за період з 28.03.2020 по 29.01.2021.

Щодо нарахування 4% річних на основне зобов`язання, виражене в іноземній валюті, слід зазначити про таке.

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Вищенаведена правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц.

Перевіривши розрахунок 4% річних суд встановив, що він зроблений неправильно та не відповідає вимогам чинного законодавства та вищенаведеним вимогам до розрахунку відсотків річних на основне зобов`язання, виражене в іноземній валюті.

Так, позивачем здійснено нарахування 4% річних у гривнях на еквівалент суми боргу у національній валюті України, що суперечить вищенаведеній правовій позиції.

А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 4% річних у розмірі 853,39 грн. є не обґрунтованими.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 1112/Е від 11.12.2018 (том 1 а.с. 34 - 35), заявкою (том 1 а.с. 18 - 19), рахунком на оплату (том 1 а.с. 20), актом надання послуг (том 1 а.с. 21), ТТН (том 1 а.с. 22).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити у частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 68 000 руб.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 23 361,57 грн. та 4% річних у розмірі 853,39 грн. - слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору мають бути розподілені пропорційно задоволених позовних вимог таким чином: 1 159,49 грн. покладено на відповідача, 1 110,51 грн. - на позивача.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Через визнання відповідачем у відзиві суми основного боргу, слід повернути Фізичній особі-підприємцю Шевченку Олександру Михайловичу 50 % суми судового збору, пропорційного вимозі про стягнення суми основного боргу. А саме: 579,74 грн., перерахованого платіжним дорученням № 2264 від 28.01.2021.

У підсумку, слід покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 579,75 грн.

ЩОДО ПОКЛАДЕННЯ НА ВІДПОВІДАЧА ВИТРАТ ПОЗИВАЧА НА ПРАВОВУ ДОПОМОГУ АДВОКАТА.

У позові позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн.

У якості доказів надання адвокатом Гармаш Іриною Сергіївною Фізичній особі-підприємцю Шевченку Олександру Михайловичу юридичних послуг під час розгляду справи № 904/603/21 позивачем долучено до суду: договір про надання правничої допомоги № 01/07-19 від 22.07.2019, ордер № 1052017 від 01.02.2020, акт приймання-передачі робіт № б/н від 24.03.2021, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 01 від 29.03.2021.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до акту приймання-передачі робіт № б/н від 24.03.2021, фактично адвокатом були надані позивачу юридичні послуги на загальну суми 15 000 грн., які складаються з:

- правового аналізу наданих клієнтом документів - 1 500 грн.;

- консультації з питань застосування законодавства - 1 500 грн.;

- аналізу судової практики - 2 000 грн.;

- підготовки позовної заяви - 7 000 грн.;

- підготовки клопотання на виконання ухвали від 08.02.2021 та письмових пояснень по справі № 904/603/21 разом з витратами поштового зв`язку - 2 000 грн.;

- представництва інтересів ФОП Шевченка О.М. по справі у Господарському суді Дніпропетровської області, подання документів - 1 000 грн.

Щодо вимоги позивача про покладення на відповідача витрат у розмірі 2 000 грн. за підготовку клопотання на виконання ухвали від 08.02.2021 слід зазначити про таке.

Ухвалою суду від 08.02.2021 було зобов`язано позивача усунути недоліки позовної заяви. Тобто, необхідність подання позивачем клопотання на виконання ухвали від 08.02.2021 було зумовлено саме недотримання останнім вимог Господарського процесуального кодексу України. А отже, відповідні витрати не мають бути покладені на відповідача.

Решту витрат позивача на правову допомогу адвоката у розмірі 13 000 грн. слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог, а саме покласти на відповідача у розмірі 6 640,26 грн.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного торгового унітарного підприємства "Лекпас" (місце реєстрації: 222201, Республіка Білорусь, м. Смолевичі, вул. Заболотна, 23Б, к. 16; ідентифікаційний код: 691730993) на користь Фізичної особи-підприємця Шевченка Олександра Михайловича (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму основної заборгованості у розмірі 68 000 руб., витрати зі сплати судового збору у розмірі 579,75 грн. та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 6 640,26 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 23 361,57 грн. та 4% річних у розмірі 853,39 грн.

Повернути Фізичній особі-підприємцю Шевченку Олександру Михайловичу (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 50 % суми судового збору, пропорційного вимозі про стягнення суми основного боргу, у розмірі 579,74 грн., перерахованого платіжним дорученням № 2264 від 28.01.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 31.01.2022.

Суддя М.О. Ніколенко