РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2022Справа № 910/7994/21

За позовом Державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів "Укртелефільм";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бартіон груп" (відповідач 1);

Товариства з обмеженою відповідальністю "Лодокс" (відповідач 2);

про застосування наслідків нікчемності правочину.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Павлова О. М., адвокат, довіреність № 8 від 24.12.2020 ;

Від відповідача 1:не з`явилися;

Від відповідача 2:не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Державне підприємство "Українська студія телевізійних фільмів "Укртелефільм" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бартіон груп" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лодокс" про застосування наслідків нікчемності правочину в якому позивач просить застосувати наслідки нікчемності правочину купівлі-продажу квартири 527, що розташована у м. Києві, вулиця Туманяна Ованеса, будинок 15-А, Загальна площа (кв.м): 123, житлова площа (кв.м): 61.2, Опис:3-кімнатна квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, серія та номер: 186, виданим 29.01.2018 року, посвідченим Дубенко К.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко Карини Євгеніївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39421032 від 30.01.2018 року на квартиру 527, що розташована у м. Києві, вулиця Туманяна Ованеса, будинок 15-А, Загальна площа (кв.м): 123, житлова площа (кв.м): 61.2, Опис:3-кімнатна квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24591248, з припиненням запису про право власності 39421032 від 30.01.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 року позовну заяву Державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів "Укртелефільм" залишено без руху, надано позивачеві строк для виправлення встановлених судом недоліків.

До господарського суду від Державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів "Укртелефільм" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 відкрито провадження у справі № 910/7994/21 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, розгляд справи призначено на 27.07.2021.

У підготовчих засіданнях неодноразово оголошувалась перерва в розгляді справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу № 910/7994/21 до судового розгляду по суті на 14.12.2021.

У судовому засіданні 14.12.2021 оголошено перерву в слуханні справи по суті до 18.01.2021 р.

Під час розгляду спору по суті 18.01.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач 1 та відповідач 2 у судове засідання 18.01.2021 не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/7994/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників відповідачів не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

30.01.2004 року між УСТФ «Укртелефільм» та ЗАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» укладено Договір про спільну діяльність 30 січня 2004 року без створення юридичної особи (далі - договір про спільну діяльність) з метою забезпечення спільного інвестування та залучення коштів щодо об`єкту інвестування, ведення спільної господарської діяльності по продажу та іншій реалізації приміщень об`єкту інвестування та отримання прибутку для його учасників.

Об`єктом спільної діяльності (об`єктом інвестування) є адміністративно-житловий комплекс з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,93 га у Дніпровському районі м. Києва по вул. Ованеса Туманяна, 15-А.

11.10.2005 року між позивачем та ЗАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" укладено акт розподілу квартир в адміністративно - житловому комплексі за адресою: вул. Ованеса Туманяна, 15-А у Дніпровському районі м. Києва (надалі за текстом- акт розподілу від 2005 року).

24.02.2009 року між позивачем та ЗАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" укладено акт розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі за адресою: вул. Ованеса Туманяна, 15-А у Дніпровському районі м. Києва, яким, у зв`язку з наявністю технічної документації по вказаному адміністративно-житловому комплексу, сторони визначили перелік житлових приміщень, які передаються у власність Позивача та ЗАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" згідно з умовами договору про спільну діяльність, (надалі за текстом- акт розподілу від 2009 року ). 26.06.2013 року між Позивачем та ЗАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" укладено порівняльну відомість, в якій на підставі акту розподілу квартир від 24.02.2009, даних технічних паспортів на квартири, виготовлених БТІ станом на 25.01.2012 року та поштової адреси сторони підтвердили перелік квартир за новою нумерацією та з уточненням площ, які були розподілені між сторонами відповідно до умов договору про спільну діяльність. Позивач набув у власність 79 квартир загальною площею 8525,5 кв.м., що становить 13,5% від загальної житлової площі будинку та з урахуванням 1-ї з`єднаної квартири відповідає 80 квартирам, які залишаються за Позивачем за актом розподілу від 24.09.2009 року.

23.04.2012 року адміністративно-житловий комплекс за адресою: вул. Ованеса Туманяна, 15- А у Дніпровському районі м. Києва, здано в експлуатацію, що підтверджується копією сертифікату серія КВ №0 від 23.04.2012.

Протягом 2014 та 2017 років щодо майна позивача, обсяг якого охоплюється даними порівняльної відомості та актів розподілу тривали судові процеси, предметом яких було визнання недійсним договору іпотеки разом з заявленими похідним вимогами щодо визнання недійсними локальних актів юридичних осіб щодо передання до статутних фондів майнових прав на майно, визнання недійсними інвестиційних угод та скасуванням державної реєстрації за особами приватного права, за результатами яких доведено приналежність майнових прав на об`єкти нерухомості за актом розподілу майнових прав від 24.02.2009 та порівняльною відомістю від 26.06.2013 року за позивачем.

12.06.2017 року між Позивачем (продавцем в рамках укладеного договору) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лодокс» (покупець) укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №28/1-13 (далі по тексту - Договір).

Згідно п.2.1. Договору Продавець (Позивач) продає, а Покупець купує майнові права на Об`єкт нерухомості (квартири, нежитлові приміщення та паркомісця) у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж.

У відповідності до п. 2.2. Договору Сторони домовились, що Об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним Договором, є Об`єкт капітального будівництва, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Ованеса Туманяна 15-А, з наведеними характеристиками.

Зокрема, за договором купівлі-продажу майнових прав №28/1-13 Відповідачу - 2 було передано наступний об`єкт (надалі за текстом - об`єкт):

квартира № 527 м. Київ, вул. О. Туманяна, 15-А; 26.01.2018 року, реєстраторами Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» на підставі поданих документів, та договору купівлі-продажу майнових прав від 12.06.2017 року № 28/1-13, були вчинені реєстраційні дії, та право власності на об`єкт було зареєстроване за відповідачем 2 в рамках виконання Договору купівлі-продажу майнових прав від 12.06.2017 № 28/1-13 - ТОВ «Лодокс».

30.01.2018 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К. Є., було посвідчено дублікат купівлі-продажу об`єкту, за яким відбувся продаж об`єкту від Відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Лодокс» іншому набувачу- Товариству з обмеженою відповідальністю «Бартіон Груп». Наведені обставини підтверджуються даними інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження станом на 03.02.2021 року щодо об`єкту нерухомого майна - квартира № № 527 м. Київ, вул. О. Туманяна, 15-А;

Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, які додані до позову, за відповідачем 1, станом на момент подання позову, на праві приватної власності зареєстрований Об`єкт.

Отже, відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за відповідачем 1, станом на момент подання позову, на праві приватної власності зареєстрований Об`єкт за наступними характеристиками: Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; Об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так; Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 123.0, житлова площа (кв.м): 61.2, Опис: 3-кімнатна квартира; Адреса: м.Київ, вулиця Туманяна Ованеса, будинок 15-А, квартира 527.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду м. Києва у справі № 910/2692/18 від 07.11.2018 року визнано недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав № 28/1-13 від 12.06.2017 року, укладений між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лодокс», з усіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, з моменту укладання.

Вказане рішення залишено в силі судами вищих інстанцій.

Отже, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, підстава набуття права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Лодокс» - першого набувача об`єкту є скасованою.

Позивач наголошує, що правові наслідки недійсних правочинів у вигляді реституції не були застосовані судом до покупця ТОВ «Лодокс» у порядку ст.216 ЦК України, оскільки, на час розгляду заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав № 28/1-13 від 12.06.2017 року, укладений між Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лодокс», власником спірної нерухомості був відповідач 1.

Під час розгляду справи № 910/2692/18 поміж інших підстав визнання договору купівлі-продажу майнових прав № 28/1-13 від 12.06.2017 року недійсним була підстава визнання його недійсності, яка пов`язана з порушенням при укладанні вказаного правочину публічного порядку.

Зокрема, судом у справі 910/2692/18 було встановлено, що:

- ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2016 року у справі №910/16474/16 вжито запобіжних заходів шляхом накладення арештів на наступні об`єкти нерухомого майна (копія ухвали наявна в матеріалах справи): квартири, що розташовані за адресою: м.Київ, вул. Ованеса Туманяна, буд. 15а - №№ 3, 1, 25, 29, 65, 138, 172, 162, 235, 237, 291, 299, 308, 249, 281, 323, 359, 324, 332, 380, 396, 419, 427, 527. 69; нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Ованеса Туманяна, буд. 15а - №№ 643, 644,645,651,652,653; машиномісця (гаражі) у підземному паркінгу, що розташовані за адресою: м.Київ, вул. Ованеса Туманяна, буд. 15а - №№ 134, 131, 132, 157, 220, 136, 204, 138, 158, 210, 240, 205, 139, 165, 222, 201, 166, 223, 254, 202, 256, 203, 239, 258, 230, 241, 260, 234, 242,237,167.

- ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року у справі №910/16894/16 частково задоволено заяву Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» та вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арештів на наступні об`єкти нерухомого майна (копія ухвали наявна в матеріалах справи): - квартир, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Ованеса Туманяна, буд. 15а - №№ 3, 1, 25, 29, 65, 138, 172, 162, 235, 237, 299, 308, 249, 281, 323, 359, 324, 332, 380, 396, 419, 427, 527; - нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Ованеса Туманяна, буд. 15а - №№ 643, 644, 645, 649, 651, 652, 653; машиномісць (гаражів) у підземному паркінгу, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Ованеса Туманяна, буд. 15а -№№ 134, 131, 132, 157, 220, 136, 204, 138, 158,210, 240, 205, 139, 165, 222, 201, 166, 223, 254, 202, 256, 203, 239, 258, 167.

Ухвалою від 06.10.2016 року також заборонено органам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо: квартир, що розташовані за адресою: м.Київ, вул. Ованеса Туманяна, буд. 15а - №№ 3, 1, 25, 29, 65, 138, 172, 162, 235, 237, 299, 308, 249, 281, 323, 359, 324, 332, 380, 396, 419, 427, 527; нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м.Київ, вул. Ованеса Туманяна, буд. 15а-№№ 643, 644, 645, 651, 652, 653; машиномісць (гаражів) у підземному паркінгу, що розташовані за адресою: м.Київ, вул. Ованеса Туманяна, буд. 15а-№№ 134, 131, 132, 157, 220, 136, 204, 138, 158, 210, 240, 205, 139, 165, 222, 201, 166, 223, 254, 202, 256, 203, 239, 258, 230, 241, 260, 234, 242, 237, 167. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 06.10.2016, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 06.10.2019.

Стягувачем за ухвалою від 06.10.2016 року у справі №910/16894/16 є Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм».

Судом встановлено, що на момент вчинення правочину № 28/1-13 від 12.06.2017 року зазначені вище ухвали були чинними на момент розгляду справи, при перегляді в апеляційному та касаційному порядку залишені без змін.

Проте, достовірно знаючи про існування наведених вище ухвал судів про заборону вчинення дії з об`єктом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лодокс» вчинило дію з продажу відповідачу 1 квартири № 527, що розташована за адресою: м.Київ, вулиця Туманяна Ованеса, будинок 15-А, в період дії ухвал суду від 06.10.2016 року у справі №910/16894/16 та 08.09.2016 року у справі №910/16474/16 .

Позивач вказує, що обізнаність відповідача 2 перебування об`єкта під арештом та у забороні встановлена та доведена під час допиту директора ТОВ «Лодокс» в рамках кримінального провадження 0000098.

Наведене свідчить, що відповідач 2 достовірно знаючи про обставину заборони та арешту вказаного об`єкту, діючи недобросовісно, здійснив дію по зміні власника квартири № 527 з метою подальшого її відчуження на користь третіх осіб, чим порушив законні права Позивача на вказаний об`єкт.

Наразі, діям посадових осіб відповідача 2 надається правова оцінка в рамках кримінального провадження № 0000098, що слухається у Вищому Антикорупційному суді України.

Відповідно до приписів законодавчих норм правом оспорювати правочини і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи». Позивач зазначає, що не був стороною договору купівлі-продажу квартири 527, проте вважається заінтересованою особою, який має право оспорювати цей договір, за яким здійснено відчуження квартири 527 в порушення обтяження, встановленого у господарському процесі, під час захисту майнових прав власності Позивача на вказаний об`єкт. Отже, власний інтерес Позивача, як заінтересованої особи полягає у тому, що предмет договору купівлі-продажу, серія та номер: 186, виданий 29.01.2018, видавник: Дубенко К.Є., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, на який Позивач має первісне право власності, набуте у правомірний спосіб, що підтверджено судовими рішеннями, перебуває у власності відповідача 1 на підставі договору, який укладено з порушенням публічного порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч. 2 ст. 288 ЦК України)

Згідно з ч. 3 ст. 288 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Правочин, що укладений між відповідачами, вчинений під час дії арешту та зареєстрованих обмежень проведення будь- яких реєстраційних дій на відчужуване майно, що в свою чергу порушує публічний порядок та є підставою для визнання такого правочину недійсним. Отже, наявні правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачами, а також дають право позивачу прохати суд застосувати до спірних правовідносин положення ст.ст.203, 228 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України (правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним). Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.03.2020 року у справі № 404/6619/17: «Накладення арешту на об`єкт нерухомого майна означає, що цей об`єкт набуває правового режиму, обмеженого в цивільному обороті. В тому разі, коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно, відповідний правочин може визнаватися недійсним і є таким, що порушує публічний порядок.» «Вирішуючи спір, суд апеляційний суд виходив із того, що відчуження об`єкта нерухомості під час дії арешту суду та заборони на його відчуження - є протиправним, тобто таким, що порушує публічний порядок, незалежно від того, що інформація про арешт була відсутня у відповідному державному реєстрі»

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У той же час якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачено, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту як визнання недійсним нікчемного правочину не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Зазначену позицію наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, в якій суд касаційної інстанції погодився із раніше викладеними висновками у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, постановах Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року в справі № 357/3394/16-ц.

При цьому за частиною другою статті 5 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12- 187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Ураховуючи викладене, у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 577/5321/17, від 03.10.2018 року у справі № 369/2770/16-ц , від 07.11.2018 року у справі № 357/3394/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-308цс16, у частині застосування таких способів захисту прав та інтересів як визнання нікчемного правочину недійсним і встановлення нікчемності правочину.

У вказаній справі Великою Палатою Верховного суду було зроблено висновки щодо застосування норм права, відповідно до яких визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (п. п. 94, 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

З урахуванням вище викладеного, враховуючи укладання спірного правочину купівлі-продажу під час дії арешту та обмежень проведення будь- яких реєстраційних дій на відчужуване майно, даний правочин є нікчемним відповідно до закону з моменту укладення, на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Такі особливості встановлено, зокрема, частиною другою статті 26 Закону України иія 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якої записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до частини другої статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення.

З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

Таким чином, згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт.

Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідачів в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Застосувати наслідки нікчемності правочину купівлі-продажу квартири 527, що розташована у м. Києві, вулиця Туманяна Ованеса, будинок 15-А, Загальна площа (кв.м): 123, житлова площа (кв.м): 61.2, Опис: 3-кімнатна квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, серія та номер: 186, виданим 29.01.2018 року, посвідченим Дубенко К.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко Карини Євгеніївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39421032 від 30.01.2018 року на квартиру 527, що розташована у м. Києві, вулиця Туманяна Ованеса, будинок 15-А , Загальна площа (кв.м): 123, житлова площа (кв.м): 61.2, Опис:3-кімнатна квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24591248, з припиненням запису про право власності 39421032 від 30.01.2018 року.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лодокс » (02068, м. Київ, вул. Олександра Кошиця, буд. 9, кв. 221; ) на користь Державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів "Укртелефільм" (02160, м. Київ, вул. Туманяна, буд. 15; ) 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят) судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бартіон груп" (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63; ) на користь Державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів "Укртелефільм" (02160, м. Київ, вул. Туманяна, буд. 15; ) 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.01.2022 р.

Суддя О.В. Мандриченко