ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/4544/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвардгрупп" (65026, м. Одеса, Грецька Площа, буд. 1, офіс 311)
до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 132)
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвардгрупп" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті товару за Договором купівлі-продажу №5537/21-1650 від 14.04.2021 у розмірі 111660,65 грн., а саме пеню у розмірі 62526,50 грн., штраф у розмірі 43995,00 грн. та 3 % річних у розмірі 5139,15 грн. Судові витрати позивач також просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору купівлі-продажу №5537/21-1650 від14.04.2021 в частині своєчасної оплати за товар.

Ухвалою господарського районного суду Харківської області від 19.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4544/21. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Також, роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно зі ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" є: 61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 132.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 19.11.2021 була направлена відповідачу на адресу вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та отримана 25.11.2021.

Проте, відповідач своїм правом на подання відзиву на позов, передбаченим ст. 251 ГПК України, не скористався.

В той же час, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

14.04.2021 між ДП Харківський машинобудівний завод «ФЕД» та ТОВ «ФОРВАРДГРУПП» було укладено Договір купівлі-продажу № 5537/21-1650 відповідного до п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність Покупця систему вирахування часток PAMAS-S40 Avtur (далі - Товар) код ДК 021:2015:38432000-2 в номенклатурі, кількості за ціною і на суму, згідно Специфікації №1 (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти й оплатити вартість товару.

Згідно п. 2.1. Договору, загальна сума договору відповідно Специфікації №1 (Додаток №1) складає 748500,00 (сімсот сорок вісім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) у т.ч. ПДВ 20% - 124750,00 (сто двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 коп.)

Відповідно п.2.3. Договору, розрахунки за цим договором здійснюються в Національній валюті України (гривнях).

Пунктом 2.4. Договору передбачено: оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем протягом 30(тридцяти) днів з моменту отримання товару.

Згідно п. 5.1. Договору, продавець гарантує, що товар, який передається Покупцю за цим договором відповідає вимогам для даного виду товару.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що у випадку порушення Договору, Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством України.

У відповідності до п. 7.2. Договору, порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Відсутність податкових накладних чи неналежне їх оформлення визнається порушенням Договору.

Згідно п. 7.3. Договору, на підставі статті 231 Господарського кодексу України застосовуються штрафні санкції:

-за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів стягується штраф у розмірі 20% вартості неякісних товарів;

-за порушення строків виконання зобов`язань стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення за кожний день прострочення , а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Відповідно п. 7.6. Договору, сторона, що порушила цей Договір, зобов`язана відшкодувати збитки, завдані таким порушенням, незалежно від вжиття іншою Стороною будь-яких заходів щодо запобігання збиткам або зменшення збитків.

Згідно п. 7.10. Договору, сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажор).

Згідно п. 8.1. Договору, сторона звільняється від визначеної цим Договором та (або) правом, що, застосовується до цього Договору, відповідальності за повне чи часткове порушення Договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, визначених у цьому Договорі, за умови, що їх настання було засвідчено у визначеному цим Договором порядку.

Відповідно п. 8.2. Договору, під форс-мажорними обставинами у цьому Договорі розуміються випадок, непереборна сила, а також усі інші обставини, які визначені у п. 8.3. цього Договору як підстава для звільнення від відповідальності за порушення Договору.

Пунктом 9.1. Договору, сторони погодили, що спори, що виникають у зв`язку з цим договором, вирішуються сторонами шляхом переговорів з дотриманням до судового врегулювання спору.

Згідно п. 9.2. Договору, претензія підлягає розгляду в 30-ти денний, термін з моменту її отримання. У разі недосягнення згоди між сторонами, розбіжності, що виникли за умовами виконання договору, підлягають розгляду в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України.

Згідно п. 11.3. Договору, цей Договір складений у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у Продавця, а другий - у Покупця.

Відповідно п. 11.7. Договору, цей договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до " 31 ".12. 2021 р.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору купівлі-продажу №5537/21-1650 від 14.04.2021 здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 748500,00 грн.

На підтвердження даного факту позивачем додано до позовної заяви видаткову накладну №7 від 17.05.2021 на суму 748500,00 грн.

Як вказує позивач, у відповідності до умов Договору, оплата за Договором повинна була відбутися протягом 30 днів з дати отримання відповідачем товару, проте за поставлений товар відповідач розраховувався з позивачем несвоєчасно, порушивши порядок та строки, визначені умовами договору.

На підтвердження даного факту позивачем додано до позовної заяви роздруківку з картки рахунку позивача №361 за період з 01.01.2021 по 20.10.2021 з відображенням платіжних доручень та грошових коштів, перерахованих відповідачем за договором, а саме: платіжне доручення № 7 від 01.07.2021 на суму 10000,00 грн.; платіжне доручення № 3 від 06.07.2021на суму 10000,00 грн.; платіжне доручення № 6 від 12.07.2021 на суму 100000,00 грн.; платіжне доручення № 4 від 26.07.2021 на суму 100000,00 грн.; платіжне доручення № 7 від 04.08.2021 на суму 30000,00 грн.; платіжне доручення № 2 від 16.08.2021 на суму 35000,00 грн.; платіжне доручення № 6 від 25.08.2021 на суму 65000,00 грн.; платіжне доручення №1 від 12.10.2021 на суму 398500,00 грн.

У зв`язку з простроченням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем на підставі умов договору нараховано останньому пеню у розмірі 62526,50 грн., штраф у розмірі 43995,00 грн. та 3 % річних у розмірі 5139,15 грн. за певні періоди прострочення, що мали місце з 16.06.2021 по 12.10.2021 року включно.

Як стверджує позивач, ним була надіслана на юридичну адресу відповідача Претензія за вих. №165 від 27.10.2021 з вимогою сплатити заборгованість.

Відповідач направив на юридичну адресу позивача відповідь на претензію за вих. №205-99 від 03.11.2021, в якій вказує, що станом на 03.11.2021 ним була здійснена у повному обсязі оплата за Договором №5537/21-1650 від 14.04.2021 та наполягає не здійснювати стягнення штрафних санкцій.

В той же час, позивач вважає, що у зв`язку з порушенням строку оплати товару за договором купівлі-продажу №5537/21-1650 від 14.04.2021 були порушені його права та законні інтереси. Вказане стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом, в якому позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі у розмірі 62526,50 грн., штраф у розмірі 43995,00 грн. та 3 % річних у розмірі 5139,15 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 748500,00 грн., що підтверджується підписаною та скріпленою печатками сторін видатковою накладною № 7 від 17.05.2021 на суму 748500,00 грн.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем протягом 30(тридцяти) днів з моменту отримання товару.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи те, що відповідач отримав товар 17.05.2021 (у відповідності до видатковою накладною № 7 від 17.05.2021), суд вважає, що початком перебігу строку оплати товару з урахуванням положень ст. 253 ЦК України слід вважати 18.05.2021.

А отже, приймаючи до уваги передбачений Договором 30-денний строк для оплати товару, останнім днем строку оплати товару є 16.06.2021 (включно), а початком перебігу строку прострочення зобов`язання з оплати товару у відповідності до умов Договору слід вважати 17.06.2021.

За поставлений товар відповідач розрахувався з позивачем повністю у розмірі 748500,00 грн., проте з порушенням строку оплати передбаченим договором, що підтверджується роздруківкою з картки рахунку позивача №361 за період з 01.01.2021 по 20.10.2021 з відображенням платіжних доручень та грошових коштів, перерахованих відповідачем за договором, а саме: платіжне доручення №7 від 01.07.2021 на суму 10000,00 грн.; платіжне доручення №3 від 06.07.2021на суму 10000,00 грн.; платіжне доручення №6 від 12.07.2021 на суму 100000,00 грн.; платіжне доручення №4 від 26.07.2021 на суму 100000,00 грн.; платіжне доручення №7 від 04.08.2021 на суму 30000,00 грн.; платіжне доручення №2 від 16.08.2021 на суму 35000,00 грн.; платіжне доручення №6 від 25.08.2021 на суму 65000,00 грн.; платіжне доручення №1 від 12.10.2021 на суму 398500,00 грн.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання свого зобов`язання щодо своєчасної оплати товару у встановлений Договором купівлі-продажу №5537/21-1650 від 14.04.2021 строк.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого товару за Договором купівлі-продажу № 5537/21-1650 від 14.04.2021, позивачем нараховано відповідачу 3% річних на загальну суму 5139,15 грн. за період з 16.06.2021 по 12.10.2021.

Однак, як було встановлено судом та зазначено вище, початком перебігу строку прострочення зобов`язання з оплати товару у відповідності до умов Договору слід вважати 17.06.2021.

А отже, за підрахунками суду, які здійснені з використанням калькулятора "Ліга-Закон", правомірно нарахованою є 3% річних за прострочення оплати за Договором №5537/21-1650 від 14.04.2021 за період з 17.06.2021 по 12.10.2021 у загальному розмірі 5077,63 грн. та саме ця сума є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В частині стягнення 3% річних за прострочення оплати за Договором №5537/21-1650 від 14.04.2021 у розмірі 61,52 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 62526,50 грн. за період з 16.06.2021 по 12.10.2021 та штрафу у розмірі 43995,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За приписом статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Як зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 02.10.2020 року у справі № 911/19/19 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно п. 7.3. Договору, на підставі статті 231 Господарського кодексу України застосовуються штрафні санкції, а саме за порушення строків виконання зобов`язань стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Як вбачається з поданих позивачем розрахунків штрафу та пені, та зважаючи на прострочення відповідачем зобов`язання з оплати товару за Договором, позивачем відповідачу нарахована пеня у розмірі 62526,50 грн. за період з 16.06.2021 по 12.10.2021 та штраф у розмірі 43995,00 грн.

Однак, як було встановлено судом та зазначено вище, початком перебігу строку прострочення зобов`язання з оплати за товар у відповідності до умов Договору слід вважати 17.06.2021.

Окрім того, позивачем не враховані положення статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України, а саме те, що розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

А отже, перевіривши правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення суми пені на предмет відповідності вимогам договору та чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232, 343 ГК України, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", суд дійшов висновку, що за прострочення оплати отриманого товару правомірно нарахованою є пеня за період з 17.06.2021 по 12.10.2021 у загальному розмірі 26743,63 грн. та саме ця сума є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В частині стягнення пені у розмірі 35782,87 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Також, перевіривши правомірність нарахування позивачем штрафу, відповідно до п. 7.3. договору, суд, приймаючи до уваги те, що відповідач порушив умови договору щодо строків оплати товару, вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 43995,00 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача пені у розмірі 26743,63 грн., штрафу у розмірі 43995,00 грн. та 3 % річних у розмірі 5077,63 грн. В частини стягнення 35782,87 грн. пені та 61,52 грн. 3 % річних відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає доцільним стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1541,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 132, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвардгрупп" (65026, Одеська обл., м. Одеса, Грецька Площа, буд. 1, офіс 311, ідентифікаційний код 40966016, АТ «Укрсиббанк» IBAN НОМЕР_1 ) пеню у розмірі 26743,63 грн., штраф у розмірі 43995,00 грн., 3 % річних у розмірі 5077,63 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1541,30 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог щодо стягнення 35782,87 грн. пені та 61,52 грн. 3 % річних - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвардгрупп" (65026, м. Одеса, Грецька Площа, буд. 1, офіс 311, );

Відповідач: Державне підприємство "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 132, ).

Повне рішення складено "17" січня 2021 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/4544/21