ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022м. ДніпроСправа № 904/7658/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

за участі секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Київ

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ", м. Дніпро

про стягнення 8 965 430,26 грн. за договором транспортування природного газу

Представники:

Від Позивача: Вагнер Д.В., довіреність № 1-2845 від 29.11.2021, адвокат

Від Відповідача: Астраханцева Л. Т., довіреність № 007. 1Др-293-1221 від 24.12.2021, адвокат

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" 7 139 323,87 грн. - основного боргу, 318 038,83 грн. - 3% річних, 719 779,23 грн. - інфляційних, 788 288,33 грн. - пені за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 28.09.2021.

28.09.2021 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 19.10.2021.

Ухвалою суду від 19.10.2021 клопотання продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 05.12.2021. Оголошено перерву в підготовчому засіданні до 16.11.2021.

16.11.2021 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 06.12.2021.

Позивач в судовому засіданні надав клопотання про долучення доказів, в якому зазначив, що заявлені грошові вимоги щодо заборгованості за перевищення відповідачем як Оператором ГРМ замовленої потужності за травень 2019 в обсязі 993,63 тис. м. куб./добу підтверджується звітністю самого відповідача. Інші місяці визначаються аналогічним чином.

Ухвалою суду від 06.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 21.12.2021.

21.12.2021 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 20.01.2022.

20.01.2022 позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

20.01.2022 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

17.12.2015 між Акціонерним товариством Укртрансгаз (далі - Оператор) та Акціонерним товариством Дніпропетровськгаз (далі - Замовник) було укладено Договір на транспортування природного газу № (далі - Договір).

Згідно п. 8.4 договору позивач за результатами остаточної алокації відборів та подач відповідача здійснив розрахунок вартості плати за перевищення потужності у відповідному розрахунковому місяці, а саме:

- за травень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 993,63086 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 187 426,60 грн;

- за червень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 2210,42539 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 416 948,12 грн;

- за липень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 2095,92771 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 395 350,66 грн;

- за серпень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 2004,28314 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 378 063,92 грн;

- за вересень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 1088,54085 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 205 329,29 грн;

- за жовтень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 6071,17674 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 1145193,92 грн;

- за листопад 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 9393,28286 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 1771836,16 грн;

- за грудень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 13991,42863 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 2639175,20 гривень.

Всього на загальну суму 7 139 323,87 гривень.

У відповідності до п. 8.4 Договору Позивачем було направлено на електронну адресу Відповідача в Інформаційній платформі:

- рахунок № 05-2019-/ від 31.05.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 187 426,60 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за травень 2019 року;

- рахунок № 06-2019-/1000619 від 30.06.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 416 948,12 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за червень 2019 року;

- рахунок № 07-2019-/1000719 від 31.07.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 395 350,66 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за липень 2019 року;

- рахунок № 08-2019-/1000819 від 31.08.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 378 063,92 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за серпень 2019 року;

- рахунок № 09-2019-/1000919 від 30.09.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 205 329,29 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за вересень 2019 року;

- рахунок № 10-2019-/1001019 від 31.10.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 1145193,92 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за жовтень 2019 року;

- рахунок № 11-2019-/1001119 від 30.11.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 1771836,16 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за листопад 2019 року;

- рахунок № 12-2019-/1001219 від 31.12.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 2639175,20 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за грудень 2019 року.

Позивачем також було направлено Відповідачу Акти наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності) від 31.05.2019 № 05-2019-/1000519, від 30.06.2019 № 06-2019-/1000619, від 31.07.2019 № 07-2019-/1000719, від 31.08.2019 № 08-2019-/1000819, від 30.09.2019 № 09-2019-/1000919, від 31.10.2019 № 10-2019-/1001019, від 30.11.2019 № 11-2019-/1001119, від 31.12.2019 № 12-2019-/1001219.

Відповідач виставлені позивачем рахунки за перевищення замовлено (договірної) потужності за період з травня 2019 по грудень 2019 не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 7 139 323,87 грн., що і стало причиною звернення позивача до господарського суду з даною позовною заявою.

Позивач також нарахував та просить стягнути пеню за загальний період з 01.05.2019 по 20.07.2020 в розмірі 788 288,33 грн, 3% річних за загальний період з 01.05.2019 по 24.05.2021 в розмірі 318 038,83 та інфляційні втрати за загальний період з 01.05.2019 по 24.05.2021 в розмірі 719 779,23 грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що позовні вимоги є безпідставними у зв`язку з відсутністю додатків № 1, 2 договору, зміст яких впливає на розрахунок перевищення потужностей, невідповідністю умовам договору розподілу потужностей на добу наперед

Крім того, відповідач надав заяву про застосування позовної давності, в якій зазначає, що, на підставі ст. 315 ГК України, пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що в випливають з перевезення встановлюється шестимісячний строк. Відповідач зауважує, що, враховуючи п. 8.4. договору, строк оплати за перевищення розмірі договірних потужностей у період з травня 2019 по грудень 2019, настав з 15.12.2019 по 15.07.2020. Відповідно шестимісячний строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення сум основної заборгованості за надані послуги сплив з 15.12.2019 по 15.07.2020, в залежності від кінцевої дати строку виконання основного зобов`язання.

З позовом позивач звернувся тільки у вересні 2021, на думку відповідача, поза межами строку позовної давності.

Відповідач також наголосив, що позивачем не надано доказів передачі відповідачем обсягів природного газу позивачу на точках входу в газотранспортну систему з метою подальшого транспортування до точок виходу з газотранспортної системи в газорозподільну систему.

Відповідач стверджує, що у договорі транспортування природного газу № від 17.12.2015 не передбачено надання АТ "Укртрансгаз" АТ "Дніпропетровськгаз" послуг балансування обсягів природного газу та відповідно виникнення у відповідача обов`язку оплачувати такі послуги, а тому похідна послуга перевищеної замовленої потужності з урахуванням відсутності надання послуг балансування, також не може вважатися наданою.

Відповідач зазначав, що згідно зі ст. 32 Закону України Про ринок природного газу транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи (надалі - Кодекс ГТС) та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ПОЗИВАЧА НА ВІДЗИВ.

Позивач заперечив на відзив, зазначив, що визначення обсягу послуг розподілу потужності, та підписання між позивачем та відповідачем додатків 1 та 2 до договору було неможливим з моменту укладання. Відповідно договір по 01.05.2019 не виконувався в частині надання послуг з розподілу потужності.

Також позивач зазначив, що кількість обсягу переданого природного газу з газотранспортної системи по кожній точці виходу за переліком до газорозподільних мереж відповідача, повністю підтверджено підписанням актів приймання-передачі природного газу за травень-грудень 2019.

Позивач зауважив, що природний газ, що траспортується трубопровідним транспортом, не є вантажем у розумінні ст. 306 ГК України.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: 1. Обставини укладення договору. 2. Природа договору. 3. Факт наявності перевищення замовленої потужності. 4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

17.12.2015 між АТ Укртрансгаз (далі - Оператор) та АТ Дніпропетровськгаз (далі - Замовник) було укладено Договір на транспортування природного газу № (далі - Договір) відповідно до умов якого Оператор надає Замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановленому в цьому Договорі вартість таких послуг (пункт 2.1. Договору).

Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі ГТС, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (пункт 2.2).

Відповідач має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати Послуги на умовах, зазначених у Договорі (п. 2.6 Договору). Позивач має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів (п. 2.7 Договору). Відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому Послуг (п. 4.1 Договору).

Позивач наголошував, що укладений між AT Укртрансгаз та AT Дніпропетровськгаз Договір відповідає умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.

Звертаючись до суду з даним позовом АТ Укртрансгаз вказувало, про невиконання Відповідачем умов Договору в частині не здійснення оплати за перевищення замовленої потужності з травня по грудень 2019 року.

Так, відповідно до п. 3.2 Договору Оператор має право стягувати із Замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності та/або за недотримання вимог щодо якості газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному цим Договором. Зазначеному праву Оператора кореспондує обов`язок Замовника не перевищувати замовлені потужності, визначені у цьому Договорі, а у разі перевищення договірної потужності здійснити додаткову плату Оператору, в порядку, визначеному цим Договором (п. 4.1 Договору).

Позивач зазначав, що вартість перевищення Замовником розміру договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця розраховується за формулою наведеною в п. 8.4 Договору. Згідно п. 8.4 Договору Позивач за результатами остаточної алокації відборів та подач Відповідача здійснив розрахунок вартості плати за перевищення потужності у відповідному розрахунковому місяці, а саме:

- за травень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 993,63086 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 187 426,60 грн;

- за червень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 2210,42539 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 416 948,12 грн;

- за липень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 2095,92771 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 395 350,66 грн;

- за серпень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 2004,28314 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 378 063,92 грн;

- за вересень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 1088,54085 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 205 329,29 грн;

- за жовтень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 6071,17674 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 1145193,92 грн;

- за листопад 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 9393,28286 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 1771836,16 грн;

- за грудень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 13991,42863 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 2639175,20 гривень.

Всього на загальну суму 7 139 323,87 гривень.

У відповідності до п. 8.4 Договору Позивачем було направлено на електронну адресу Відповідача в Інформаційній платформі:

- рахунок № 05-2019-/ від 31.05.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 187 426,60 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за травень 2019 року;

- рахунок № 06-2019-/1000619 від 30.06.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 416 948,12 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за червень 2019 року;

- рахунок № 07-2019-/1000719 від 31.07.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 395 350,66 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за липень 2019 року;

- рахунок № 08-2019-/1000819 від 31.08.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 378 063,92 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за серпень 2019 року;

- рахунок № 09-2019-/1000919 від 30.09.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 205 329,29 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за вересень 2019 року;

- рахунок № 10-2019-/1001019 від 31.10.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної') потужності на загальну суму 1145193,92 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за жовтень 2019 року;

- рахунок № 11-2019-/1001119 від 30.11.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 1771836,16 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за листопад 2019 року;

- рахунок № 12-2019-/1001219 від 31.12.2019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 2639175,20 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за грудень 2019 року.

Позивачем також було направлено Відповідачу Акти наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності) від 31.05.2019 № 05-2019-/1000519, від 30.06.2019 № 06-2019-/1000619, від 31.07.2019 № 07-2019-/1000719, від 31.08.2019 № 08-2019-/1000819, від 30.09.2019 № 09-2019-/1000919, від 31.10.2019 № 10-2019-/1001019, від 30.11.2019 № 11-2019-/1001119, від 31.12.2019 № 12-2019-/1001219.

Згідно з п. 8.4 Договору підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені Оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається Замовнику до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця наступного за газовим місяцем.

Однак, як зазначав Позивач, Відповідачем не було здійснено сплату рахунків за перевищення замовленої потужності за травень - грудень 2019 року у строки, встановлені п. 8.4 Договору. У зв`язку з простроченням Відповідачем зобов`язань із здійснення оплати перевищення замовленої потужності за травень - грудень 2019 року Позивачем, на підставах п. п. 13.1, 13.5 Договору, ст. ст. 258 (з урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень), ст. 536, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 3 ст. 198, ст. 232 (з урахуванням п. 7 Розділу IX Прикінцевих положень) ГК України нараховано Відповідачу пеню в розмірі 788 288,33 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 318 038,83 грн. та інфляційні втрати в розмірі 719 779,23 грн.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач вказував, що позовні вимоги є безпідставними у зв`язку з відсутність додатків № 1, 2 договору, зміст яких впливає на розрахунок перевищення потужностей, невідповідністю умовам договору розподілу потужностей на добу наперед, пропуском строку позовної давності, відсутністю первинних документів та невиконанням умов п. 8.4 договору.

Відповідач зазначав, що згідно зі ст. 32 Закону України Про ринок природного газу транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи (надалі - Кодекс ГТС) та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

В позовні заяві Позивач вказує, що AT Укртрансгаз здійснював розподіл потужності на період на добу наперед. Однак відповідач наголошував, що Договором № від 17.12.2015 року не передбачено розподіл потужності на період на добу наперед. Згідно п. 8.1. величина договірної потужності Замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку 1 до цього Договору. Пунктом 8.4 Договору передбачено формулу, за якою розраховується додаткова плата за перевищення розміру договірних потужностей. У формулі є посилання на таку складову, як р - кількість замовлених точок входу і точок виходу, зазначених в додатку 1 до цього договору. На складову С вих рік - договірна потужність річна для і-тої точки виходу, тис. куб.м/добу. На складову Т вих рік - тариф потужності річної для і-тої точки виходу.

Також, AT Укртрансгаз в рамках діючого договору № від 17.12.2015 звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за добові небаланси, порядок оплати яких не визначено умовами даного договору (справа №904/5807/19) - в задоволені позову було відмовлено.

За твердженням відповідача, договору, який би регулював відносини між сторонами щодо врегулювання щодобових небалансів немає, відтак у AT Дніпропетровськгаз не виникло зобов`язання з їх оплати. Розподіл потужності на добу наперед введено в дію та внесені відповідні зміни до Кодексу ГТС з травня 2019 року (постановою НКРЕКП від 22.07.2019 № 580), а відповідного договору не укладалось. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. Таким чином, в договорі транспортування природного газу № від 17.12.2015 року, який є підставою позовної заяви, не передбачено розподіл потужності на добу наперед, а тому у Відповідача не виникло зобов`язання перед Позивачем щодо здійснення додаткової плати за перевищення потужностей, згідно їх розрахунку.

Також, п.8.4 договору передбачено, що підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені Оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається Замовнику до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Пунктом 19.2 договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року передбачено, що будь-яке повідомлення, вимога, звіт або інша інформація, що мають бути надіслані за цим договором, повинні бути письмово оформлені та вважаються наданими, якщо їх надіслано на адреси, вказані в цьому договорі, рекомендованим листом зі сплаченим поштовим збором, вручено кур`єром особисто уповноважені особі Сторони або у погоджених сторонами випадках направлено електронною поштою. Пунктом 19.4 договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року визначено електронні адреси електронної пошти уповноважених представників замовника. За твердженням відповідача, в термін, визначений пунктом 8.4 договору, на жодну із вищезазначених електронних адрес не надходили відповідні документи, про що AT Дніпропетровськгаз повідомляло Оператора відповідними листами, які містяться в матеріалах справи. Додатки у позовній заяви (рахунки, звіти) Оператора, були направлені AT Дніпропетровськгаз в Інформаційній платформі, використання якої не передбачено умовами договору, з порушенням терміну, визначеного п.8.4 Договору, про що свідчать скріншоти дат надходження листів з веб сторінки Інформаційної платформи. Тобто, умови договору, передбачені п.8.4. Договору AT Укртрансгаз не виконані.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, суд виходить з наступного.

Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, а також положеннями Закону України Про ринок природного газу, Цивільного та Господарського кодексів України.

Пунктами 7, 45 частини 1 статті 1 Закону України Про ринок природного газу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу; транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 32 Закону України Про ринок природного газу транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497 затверджено типову форму договору транспортування природного газу, за яким оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плату (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Додатком до постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 є типовий договір транспортування природного газу та додатки до нього, а саме: додаток 1 - розподіл потужності, додаток 2 - транспортування, додаток 3 - перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договору.

Між Акціонерним товариством Укртрансгаз (Оператор) та Акціонерним товариством Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз (Замовник) було укладено договір транспортування природного газу № від 17.12.2015, відповідно до умов укладеного сторонами Договору:

- оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (пункт 2.1);

- обсяг послуг, що надаються за цим договором (крім послуг балансування), визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування; пункт 2.4);

- приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс; пункт 2.5);

- додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу (пункт 2.8);

- сторони також узгодили за Договором питання обліку, якості, забезпечення та розподілу потужностей, надання номінацій (реномінацій), розділи V та VI (пункти 5.1.- 5.5; 6.1.-6.3);

- у разі виникнення у відповідача негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу за послуги балансування. Негативний місячний небаланс визначається відповідно до Кодексу (пункт 9.1);

- підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені Оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається Замовнику до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця наступного за газовим місяцем (пункт 8.4).

Наявні у матеріалах справи письмові докази не містять Додатків 1, 2 до Договору, оскільки ні у момент підписання Договору, ні у подальшому такі додатки сторонами не укладалися. Таким чином, при підписанні Договору сторонами не узгоджені розподіл потужності, транспортування.

В той же час, обсяг послуг, що надаються за Договором (крім послуг балансування), визначаються підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування), що погоджено сторонами у пункті 2.4 Договору; додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною Договору і нерозривно пов`язані із предметом Договору. Надання послуг балансування перебуває у безпосередньому зв`язку з послугами транспортування природного газу, а відсутність узгоджених умов щодо обсягів та порядку надання цих послуг унеможливлює виконання й решти положень Договору, у тому числі в частині порядку визначення вартості послуг балансування.

Додаток № 1 не укладений між Сторонами, відтак не був визначений розподіл потужності по кожній точці входу/виходу у пунктах приймання-передачі природного газу. Тобто, розраховуючи додаткову плату за перевищення договірних потужностей, Позивач використовував дані, які не узгоджені Сторонами.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу IV Кодексу газотранспортної системи правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG / оператором газосховища/газовидобувним підприємством/оператором газорозподільної системи / прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добових небалансів у газотранспортній системі, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.

За пунктом 1 глави 1 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частин 3, 4 статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Нормами чинного законодавства визначено, що транспортування природного газу може здійснюватись лише в межах газотранспортної системи, на підставі договору, укладеного з оператором газотранспортної системи.

Підписання додатків 1, 2, їх обов`язковість та невід`ємність до договору визначена чинним законодавством, і тому обставина їх відсутності у зв`язку з не підписанням чи неузгодженням між сторонами, є обставиною, що ставить під сумнів факт узгодження сторонами всіх істотних умов договору щодо кожної послуги, яка має надаватись за таким договором.

Зміст спірного договору та відсутність підписаних додатків до нього свідчить про неузгодження сторонами всіх суттєвих умов договору щодо кожної послуги, яка має надаватись за таким договором.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 904/2611/18 від 23.06.2021.

Відсутність узгоджених умов щодо обсягів та порядку надання послуг унеможливлює виконання положень договору в частині порядку визначення вартості перевищення замовленої (договірної) потужності.

Судом враховано, що обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) - (пункт 2.4. Договору), яких сторонами не було укладено.

Позивач зазначає про неможливість підписання додатку № 1 при укладенні договору, проте не обґрунтовує таку неможливість після затвердження нових умов.

Позиція щодо необхідності наявності укладених додаткових угод та врегулювання спірних відносин саме договором, а не посиланням на чинні норми законодавства при цьому керуючись старим договором, викладена у постановах Верховного Суду № 903/904/19 від 23.06.2020, № 915/2360/19 від 15.06.2021, № 908/3104/19 від 22.06.2021, № 904/2611/18 від 23.06.2021, № 903/973/19 від 04.08.2021.

Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області № 904/2611/18 від 21.07.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2020, у задоволенні позову Акціонерного товариства Укртрансгаз до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз про стягнення 2 529 562 338,63 грн. у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з компенсації добових небалансів природного газу, які на думку позивача мають бути сплачені відповідачем на підставі договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 за виставленими позивачем рахунками, відмовлено, зокрема з підстав відсутності додатків № 1 та № 2.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23.06.2021 касаційне провадження за касаційною скаргою АТ Укртрансгаз закрите, при цьому Верховний Суд зазначав, що як встановлено судами попередніх інстанцій, між сторонами виникли правовідносини з транспортування природного газу на підставі Договору, відповідно до пунктів 2.1, 2.4, 2.8 якого обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначаються відповідно до додатків 1 (розподіл потужності) та додатка 2 (транспортування). Додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу. Водночас судами встановлено, що додатки 1, 2, 3 до Договору сторонами не укладалися, доказів укладання зазначених додатків сторонами до матеріалів справи не надано. З урахуванням встановлених судами фактичних обставин справи, а також положень статей 203, 204, 638, 642 ЦК України, статей 179, 180 ГК України, частини восьмої статті 181 ГК України Верховний Суд вважає, що судами попередніх інстанцій правильно застосовані вказані норми матеріального права.

Пунктом 11 постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1437 передбачено обов`язок оператора газотранспортної системи з 01 серпня 2018 року надавати послуги транспортування природного газу на підставі договору транспортування природного газу, укладеного відповідно до типового договору транспортування природного газу зі змінами, затвердженими цією постановою.

Врахування Типової форми договору на транспортування природного газу, є обов`язковим під час укладання договорів між операторами та замовниками, за яким оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками (ч.2 ст.32 Закону України Про ринок природного газу).

Постановою НКПУКП від 22.04.2019 №580 Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП зобов`язано оператора газотранспортної системи здійснити розподіл потужностей на добу наперед на 01.05.2019 на підставі поданих замовниками послуг транспортування номінацій, урахувавши попередньо розподілену потужність у кожній окремій точці входу/виходу до/із газотранспортної системи.

Крім того, внесено зміни до Кодексу ГТС та типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №24797.

Таким чином, фактично з 01.05.2019 оператор ГТС фактично почав надавати послуги з розподілу договірної потужності, порядок надання якої був змінений з 01.05.2019.

Згідно п. 17.2 договору усі зміни та доповнення до цього договору оформляються письмово та підписуються уповноваженими особами сторін.

У разі внесення та затвердження регулятором змін до типового договору транспортування природного газу сторони зобов`язані протягом місяця внести відповідні зміни до цього договору (п. 17.3 договору).

Докази внесення сторонами змін до спірного договору починаючи з 30.11.2017 (дата укладення додаткової угоди) у зв`язку зі зміною типового договору транспортування природного газу в матеріалах справи відсутні.

Звітами від 31.05.2019, 30.06.2019, 31.07.2019, 31.08.2019, 30.09.2019, 31.10.2019, 30.11.2019, 31.12.2019 позивачем визначено подобове використання потужності АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз.

Позивачем до позовної заяви долучені акти наданих послуг, рахунки на оплату перевищеної замовленої (договірної) потужності за період з травня по грудень 2019 року на загальну суму 7 139 323,87 грн., в яких зазначені суми перевищення в цілому за місяць, в той час як проводить подобові розрахунки, якій договором не передбачені.

Судом враховано, що перевищення договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця та перевищення замовленої потужності за кожен день газового місяця є різними послугами, які розраховуються на підставі різних показників та формул.

Докази внесення змін у договір, зокрема щодо договірної потужності за добу, формули її розрахунку в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 19.2 договору визначено, що будь-яке повідомлення, вимога, звіт або інша інформація, що мають бути надані за цим договором, повинні бути письмово оформлені і вважаються наданими, якщо їх надіслано на адреси, вказані в цьому договорі, рекомендованим листом зі сплаченим поштовим збором, вручено кур`єром особисто уповноваженій особі сторони або у погоджених сторонами випадках направлено електронною поштою.

Позивач, як на доказ надіслання відповідачу документації, посилається на реєстри файлів завантаження до інформаційної платформи АТ Дніпропетровськгаз.

В матеріалах справи відсутній розрахунок перевищення потужності (формула, порядок розрахунку, тариф), зазначена лише загальна кількість, що позбавляє суд можливості перевірити правильність такого нарахування.

Докази надіслання позивачем на адресу відповідача таких розрахунків в матеріалах справи відсутні.

Складені позивачем односторонні акти не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження визначення обсягу, вартості перевищення замовленої (договірної) потужності та відповідно самого факту перевищення потужності.

Враховуючи вищевикладене, відсутність погодженої потужності у договорі, у зв`язку з чим не можливо встановити обсяги перевищення, позовні вимоги про стягнення 7 139 323,87 грн. заборгованості з оплати перевищення замовленої (договірної) потужності не підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про порушення позивачем строків позовної давності.

Відповідач 24.09.2021 подав заяву про застосування строків позовної давності в якій посилається на постанову Верховного Суду: у справі № 920/206/19 від 16.07.2020, якою встановлено , що «Відповідно до доводів касаційної скарги на вирішення суду касаційної інстанції поставлене питання про наявність правових підстав для застосування до правовідносин з транспортування магістральними трубопроводами частини 5 статті 315 Господарського кодексу України, оскільки відсутній такий висновок Верховного Суду.

Відповідно до частини 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню наведена норма Господарського кодексу України, оскільки зобов`язання з транспортування трубопровідним транспортом не є зобов`язанням перевезення. Договір «а транспортування природного газу трубопроводами за своєю правовою природою є самостійним видом договору про надання послуг, поняття якого визначено спеціальним законодавством, зокрема, у Кодексі газотранспортної системи, Законі України «Про ринок природного газу» та зміст якого, визначений на основі типового договору, затвердженого органом державної влади.

Здійснюючи систематичне тлумачення норми закону, колегія суддів враховує, що стаття 315 Господарського кодексу України, зокрема її частина 5, міститься в Главі 32 Господарського кодексу України »Правове регулювання перевезення вантажів», яка включена до Розділу VI «Особливості правового регулювання в окремих галузях господарювання .

Згадана глава розпочинається статтею 306, у частині 1 якої закріплено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

У частині З статті 306 Господарського кодексу України також передбачено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина 5 статті 306 Господарського кодексу України).

Правові, економічні та організаційні засади діяльності трубопровідного транспорту визначає Закон України «Про трубопровідний транспорт».

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про трубопровідний транспорт» систему трубопровідного транспорту України становлять: магістральний трубопровідний транспорт; промисловий трубопровідний транспорт.

Статтею 12 Закону України «Про трубопровідний транспорт» передбачено, що господарська діяльність підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту визначається цим Законом та іншими актами законодавства України. Підприємства, установи та організації трубопровідного транспорту здійснюють приймання, збереження, перевантаження і транспортування трубопроводами, у тому числі з метою транзиту, вуглеводнів, хімічних продуктів, води та інших продуктів і речовин на основі договорів з урахуванням економічної ефективності та пропускної спроможності магістральних трубопроводів. Економічні та соціальні відносини підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту, що виникають у процесі їх діяльності, ґрунтуються на принципах взаємно) вигоди.

Магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об`єктами і спорудами, зв^язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів (абзац 3 статті 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт»).

Закон України "Про ринок природного газу» визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

При цьому згідно з абзацом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про ринок природного газу» правову основу ринку природного возу становлять Конституція України, цей Закон, закони України «Про трубопровідний транспорт», «Про природні монополії», «Про нафту і газ», «Про енергозбереження», «Про угоди про розподіл продукції», «Про захист економічної конкуренції», «Про газ (метан) вугільних родовищ», «Про охорону навколишнього природного середовища», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

У пункті 45 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» закріплено визначення транспортування природного газу, згідно з яким це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Замовником, згідно з пунктом 45 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» є фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох із таких послуг: приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи; транспортування природного газу; розподіл природного газу; зберігання (закачування, відбір) природного газу; послуги установки LNG.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Отже, за змістом цих норм відносини між замовником та оператором газорозподільної системи є відносинами з надання послуг та регулюються відповідними нормами наведених законодавчих актів.

Як встановили суди попередніх Інстанцій сторонами було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.02.2013 № /2013/1034/.

З огляду на викладене, оскільки суди попередніх інстанцій визначили правову природу цього договору саме як договору на транспортування продукції трубопроводами, внаслідок якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами, то з огляду на об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів, закріплене в статті 306 Господарського кодексу України, а отже до правовідносин, що виникають з даного договору разом з нормами Цивільного кодексу України, Законів України «Про транспорт», «Про трубопровідний транспорт», «Про ринок природного газу» та інших законодавчих актів, поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема в частині правового регулювання перевезення вантажів, а укладеному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення.

Отже, виходячи з наведеного, а також із системного тлумачення норми частини 5 статті 315 Господарського кодексу України в її взаємозв`язку з частинами 1, 3 статті 306 Господарського кодексу України, які розміщені в одній Главі 32, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин з транспортування магістральними трубопроводами підлягає застосуванню частина 5 статті 315 Господарського кодексу України, а доводи касаційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Наведеним відхиляються посилання позивача у письмових поясненнях на постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 910/3487/17 та від 13.09.2019 у справі № 924/1064/18, у яких зазначено, що договір на транспортування природного газу трубопроводами є договором про надання послуг, оскільки наведені в них позиції не суперечать висновкам, викладеним в даній постанові про належність договору транспортування природного газу до групи договорів про надання послуг.».

Постановою Верховного Суду від 23.07.2020 у справі № 920/180/19 також зазначено про застосування ст.315 ГПК України у аналогічних відносинах:

«Статтею 21 Закону України "Про транспорт" передбачено, що єдину транспортну систему України становлять: транспорт загального користування (залізничний, морський, річковий, автомобільний і авіаційний, а також міський електротранспорт, у тому числі метрополітен); промисловий залізничний транспорт; відомчий транспорт; трубопровідний транспорт; шляхи сполучення загального користування.

Водночас статтею 37 цього ж закону визначено, що відносини в галузі трубопровідного транспорту регулюються Законом України "Про трубопровідний транспорт" та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про трубопровідний транспорт" він визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності трубопровідного транспорту.

Систему трубопровідного транспорту України становлять: магістральний трубопровідний транспорт; промисловий трубопровідний транспорт (стаття 2 Закону України "Про трубопровідний транспорт"), а відносини в галузі трубопровідного транспорту регулюються Законом України "Про транспорт", цим Законом та іншими актами законодавства України (стаття 3 Закону України "Про трубопровідний транспорт").

Статтею 12 Закону України "Про трубопровідний транспорт" передбачено, що господарська діяльність підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту визначається цим Законом та іншими актами законодавства України.

Підприємства, установи та організації трубопровідного транспорту здійснюють приймання, збереження, перевантаження і транспортування трубопроводами, у тому числі з метою транзиту, вуглеводнів, хімічних продуктів, води та інших продуктів і речовин на основі договорів з урахуванням економічної ефективності та пропускної спроможності магістральних трубопроводів.

Економічні та соціальні відносини підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту, що виникають у процесі їх діяльності, ґрунтуються на принципах взаємної вигоди.

При цьому, магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об`єктами і спорудами, зв`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів.

Крім того, правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу регулюються Законом України "Про ринок природного газу".

Цим законом передбачено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу (пункт 45 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу").

Також відповідно до частини другої статті 2 цього закону визначено, що правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про трубопровідний транспорт", "Про природні монополії", "Про нафту і газ", "Про енергозбереження", "Про угоди про розподіл продукції", "Про захист економічної конкуренції", "Про газ (метан) вугільних родовищ", "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Таким чином, законодавство в сфері транспортування природного газу є складною системою яка включає до себе як зазначені акти законодавства, так і інші, які регулюють ті чи інші аспекти господарської діяльності в цій сфері.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох із таких послуг: приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи; транспортування природного газу; розподіл природного газу; зберігання (закачування, відбір) природного газу; послуги установки LNG.

Крім того, згідно зі статтею 32 Закону України "Про ринок природного газу" "Послуги транспортування природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Отже, за змістом цих норм відносини між замовником та оператором газорозподільної системи є відносинами з надання послуг та регулюються відповідними нормами наведених законодавчих актів.

В такий спосіб господарські суди попередніх інстанцій при прийняті рішень у цій справі обґрунтовано посилались на норми Цивільного кодексу України щодо надання послуг, що узгоджується з усталеною правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду від 13.09.2019 у справі №924/1064/18, від 24.10.2019 у справі №911/2580/18, від 31.10.2019 у справі №904/5277/18 та від 14.05.2020 у справі №910/15588/18.

Водночас, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги частини п`ятої статті 315 Господарського кодексу України, оскільки договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами за своєю правовою природою є самостійним видом договору про надання послуг, поняття якого визначено спеціальним законодавством, зокрема, Кодексом газотранспортної системи, Законом України "Про ринок природного газу", та зміст якого визначений на основі типового договору, затвердженого органом державної влади.

Разом з тим, суди не звернули увагу на те, що відповідно до статті 1 Господарського кодексу України він визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Виходячи із системного аналізу статті 315 Господарського кодексу України судова колегія наголошує, що зазначена норма розміщена в Главі 32 цього Кодексу "Правове регулювання перевезення вантажів", яка включена до Розділу VI "Особливості правового регулювання в окремих галузях господарювання".

Згадана глава розпочинається статтею 306 у частині першій якої визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Частиною третьою статті 306 Господарського кодексу України також закріплено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина п`ята статті 306 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини п`ятої статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено, що між сторонами укладений договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №SUM/2012/1028/ від 01.08.2012.

Ураховуючи те, що між сторонами укладений договір на транспортування продукції трубопроводами, за умовами якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами, то, з огляду на об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів закріплене в статті 306 Господарського кодексу України, а відтак на нього, разом із нормами Цивільного кодексу України, Законів України "Про транспорт", "Про трубопровідний транспорт", "Про ринок природного газу" та інших законодавчих актів поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів, а укладеному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення.

У такий спосіб, судова колегія доходить висновку, що положення частини п`ятої статті 315 Господарського кодексу України підлягали застосуванню до спірних правовідносин та доводи касаційної скарги в цій частині є обґрунтованими».

Приймаючи до уваги викладене, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, частиною п`ятою статті 315 Господарського кодексу України встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України він визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Виходячи із системного аналізу статті 315 Господарського кодексу України, зазначена норма розміщена в Главі 32 цього Кодексу Правове регулювання перевезення вантажів, яка включена до Розділу VI Особливості правового регулювання в окремих галузях господарювання.

Згадана глава розпочинається статтею 306 у частині першій якої визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Враховуючи те, що між сторонами укладений договір на транспортування продукції трубопроводами, за умовами якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами, то, з огляду на об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів закріплене в статті 306 Господарського кодексу України, а відтак на нього, разом із нормами Цивільного кодексу України, Законів України Про транспорт, Про трубопровідний транспорт, Про ринок природного газу та інших законодавчих актів поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів, а укладеному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення.

При цьому, позивач у справі є саме перевізником в розумінні вищевказаних положень чинного законодавства.

За змістом статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи п. 8.4. договору, строк оплати за перевищення розміру договірних потужностей у період з травня 2019 року по грудень 2019 року, настав з 15.12.2019 по 15.07.2020.

Відповідно, шестимісячний строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення сум основної заборгованості за надані послуги сплив з 15.12.2019 по 15.07.2020 (в залежності від кінцевої дати строку виконання основного зобов`язання).

Із цим позовом позивач звернувся до суду тільки у вересні 2021, тобто поза межами строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4. ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В даному випадку, встановивши відсутність порушеного права у Позивача, суд не застосовує строк позовної давності, оскільки не вбачає підстав для задоволення позову за фактичними обставинами справи

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням відмови в задоволенні позову та приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 165, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" про стягнення 8 965 430,26 грн. за договором транспортування природного газу - відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено - 27.01.2022.

Суддя Н.Г. Назаренко