ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.01.2022м. СумиСправа № 920/1194/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників за наявними матеріалами справу №920/1194/21

за позовом: Сороки Володимира Карповича ( АДРЕСА_1 , код ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Руденко Наталії Сергіївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ),

про стягнення 144000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 144000,00 грн за неналежне виконання умов договору оренди приміщення від 22.03.2019, а також просить стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що в порушення умов договору оренди приміщення від 22.03.2019, відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення позивачу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, шляхом підписання акту приймання - передачі нерухомого майна.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 08.11.2021 відкрито провадження у справі № 920/1194/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу надано термін - п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на позов від 07.12.2021 (вх.№10072), в якому проти позову заперечує і просить відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

22.03.2019 між Фізичною особою-підприємцем Сорокою Володимиром Карповичем (далі - позивач, орендодавець) та Фізичною особою підприємцем Руденко Наталією Сергіївною (далі - орендар, відповідач) було укладено договір оренди приміщення (далі - договір).

Згідно з п. 1.2 та п. 1.4 договору в оренду було передано приміщення загальною площею 39,9 м.кв., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; приміщення надано відповідачу для використання його у господарській діяльності шляхом надання перукарських послуг та під салон краси.

Приміщення передається орендодавцем і приймається орендарем на умовах сплати останнім орендодавцю плати за користування приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, або готівкою. Орендна плата підлягає сплаті до 05 числа поточного місяця за поточний місяць, із розрахунку 6000,00 грн (пункти 2.1. та 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.2.1 договору позивач зобов`язується надати приміщення відповідачу та ключі від нього в п`ятиденний строк з моменту укладення цього договору у справному стані, належному для використання за його призначенням, за актом здачі-приймання, в якому зазначається технічний стан приміщення і інженерного устаткування на момент передачі в оренду з фото фіксацією стану приміщення.

Відповідач зобов`язується використовувати приміщення відповідно до умов договору та повернути приміщення орендодавцеві у стані, в якому приміщення було одержане , з урахуванням нормального фізичного зносу (п.п. 4.2.1. та 4.2.6. договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення у оренду засвідчується актом здачі-приймання приміщення в оренду. Повернення приміщення орендодавцеві здійснюється за актом здачі-приймання. Обов`язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору.

Орендар/орендодавець зобов`язаний здійснити огляд приміщення під час підписання акту здачі-приймання. На момент передачі приміщення орендодавцем орендарю сторони проводять фото фіксацію приміщення. Фотографії зовнішнього і внутрішнього стану приміщення друкуються в двох примірниках кожна. На роздрукованих фотографіях сторони ставлять свої підписи/печатки із зазначенням дати фото фіксації. Вказані фотографії є невід`ємною частиною цього договору оренди.

Відповідно до п. 5.2. договору приміщення та інше майно вважається фактично переданим орендодавцеві/орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання. У момент підписання цього акта орендар/орендодавець передає орендодавцеві/орендареві ключі від приміщення.

У випадку порушення своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п. 6.1. договору).

Згідно з п. 7.1. договору цей договір укладається з 25.03.2019 по 25.03.2021.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Вказані приписи кореспондуються з ч. 1 ст. 759 ЦК України.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст. 793 ЦК України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 291 ГК України визначено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст. 784 ЦК України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду Сумської області від 10.02.2020 у справі №920/1136/19 за позовом Фізичної особи-підприємця Руденко Наталії Сергіївни до відповідача Фізичної особи-підприємця Сороки Володимира Карповича, про розірвання договору оренди приміщення, яке відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України набрало законної сили 11.03.2020 було розірвано договір оренди приміщення від 22.03.2019, укладений між фізичною особою-підприємцем Сорокою Володимиром Карповичем ( АДРЕСА_4 , ідент номер НОМЕР_1 ) та фізичною особою-підприємцем Руденко Наталією Сергіївною ( АДРЕСА_5 , ідент. номер НОМЕР_2 ) з дня набрання чинності даним рішенням; відмовлено в частині позовних вимог фізичної особи-підприємця Руденко Наталії Сергіївни до фізичної особи-підприємця Сороки Володимира Карповича про розірвання договору оренди приміщення з моменту звільнення приміщення орендарем, а саме з 01.11.2019 та встановлено:

«Приміщення відповідачем позивачу було передано, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 22.03.2019.

Суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведені обставини справи. Відповідачем не спростовано доводів позивача, в тому числі про те, що з 01.11.2019 позивач не користується орендованим приміщенням та звільнив його. Тому вказані вище обставини є такими, що встановлені судом".

Рішенням Господарського суду Сумської області від 30.09.2020 у справі №920/710/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Сороки Володимира Карповича, до відповідача Фізичної особи-підприємця Руденко Наталії Сергіївни, про стягнення 100969 грн. 05 коп., яке відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України набрало законної сили 21.10.2020, встановлено, що позивач передав в оренду приміщення з інженерним устаткуванням, якість якого не відповідає умовам Договору та його призначенню, не здійснив за свій рахунок і своїми силами ліквідації недоліків та порушень.

Отже договір є розірваним з 11.03.2020.

Як досліджено судом, відповідачем орендна плата вносилась своєчасно і в повному об`ємі, останній платіж був внесений відповідачем 28.08.2019 у сумі 6000,00 грн за користування приміщенням у вересні 2019 року, а завдаток сплачений 28.04.2019 був врахований платою за користування приміщенням у жовтні 2019 року.

Судом встановлено, що відповідач не користується орендованим приміщенням з 01.11.2019.

В рішенні Господарського суду Сумської області № 920/336/21 від 30.08.2021 суд дійшов висновку, що відповідач намагалася добросовісно виконувати зобов`язання за спірним договором оренди з моменту виникнення спірних правовідносин, позивач передав в оренду приміщення з інженерним устаткуванням, якість якого не відповідала умовам спірного договору та його призначенню, не здійснив за свій рахунок і своїми силами ліквідації недоліків та порушень, відповідач намагалася повернути орендоване майно та не користується орендованим приміщенням з 01.11.2019.

Позивач, згідно вимог позовної заяви, просить стягнути з відповідача 144000,00 грн неустойки на підставі ст.785 ЦК України, яка передбачає, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з частиною 2 статті 785 ЦК України. Законодавцем у частині 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Тобто необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові 02.09.2014 у справі №3-85гс14, а також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові 11.04.2018 у справі №914/4238/15, постанові 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та у постанові 09.09.2019 у справі №910/16362/18.

До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі №910/1806/17.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, і для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до якої необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Згідно постанови Верховного Суду від 13.12.2019 року по справі № 910/20370/17 при здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18.

Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Як свідчать матеріали справи, відповідач неодноразово зверталася до позивача листами, зокрема, 07 жовтня 2021 року відповідач надіслала позивачу цінний лист з описом вкладення вих. № 07.10-21 від 07.10.2021 року, у якому зазначила, що з 01.11.2019 повністю звільнила приміщення від особистих речей, провела фотофіксацію зовнішнього і внутрішнього стану об`єкта оренди, зафіксувала показники лічильників, здійснила опломбування приміщення.

У Листі-повідомленні вих. № 07.10-21 від 07.10.2021 року, позивач також вказала, що вона повністю погоджується із обставинами викладеними у судовому рішенні від 30.08.2021 року по справі № 920/336/21, а тому, діючи добросовісно, повідомила про свою готовність до виконання цього рішення.

До вищевказаного листа було додано два підписаних примірника Акту приймання-передачі нерухового майна від 07 жовтня 2021 року.

Згідно рішення Господарського суду Сумської області по справі № 920/1136/19 від 10.02.2020 року Договір оренди приміщення від 22 березня 2019 року є розірваним і з 01.11.2019 відповідач не користується орендованим приміщенням та звільнив його.

Відповідачем спростовано належними та достатніми доказами відсутність його вини у простроченні повернення орендованого майна позивачу-орендодавцю за наслідком розірвання договору оренди приміщення, що виключає покладення на відповідача відповідальності за прострочення повернення орендованого майна у вигляді сплати позивачу подвійної орендної плати за час прострочення з 03.11.2020 по 03.11.2021 з урахування норм частини 1 статті 614 ЦК України, яка виключає можливість відповідальності боржника у разі недоведення його вини у простроченні виконання зобов`язання на користь кредитора.

З`явсувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що Руденко Н.С. жодним чином не перешкоджала позивачу користуватися його приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; вживала заходи щодо повернення позивачу орендованого приміщення, діяла добросовісно.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Таким чином, за наслідками дослідження наявних у матеріалах справи доказів, судом встановлено, що з 11.03.2020 договір оренди приміщення від 22.03.2019, укладений між сторонами спору, є розірваним відповідно до рішення Господарського суду Сумської області від 10.02.2020 у справі №920/1136/19, позивач не користується орендованим приміщенням, відповідач довела, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, отже відсутня вина в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними і задоволенню не підлягають.

При ухваленні рішення у справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України "Про судовий збір" та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2270,00 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову Сороки Володимира Карповича до відповідача: Фізичної особи - підприємця Руденко Наталії Сергіївни, про стягнення 144000,00 грн - відмовити.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Суддя О.Ю. Соп`яненко