ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2022 р. Справа№ 910/8125/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Циба Р.А.

відповідача - Наливайко Д.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021

у справі №910/8125/21 (суддя - Баранова Д.О.)

за позовом Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт"

до Державного підприємства "Антонов"

про визнання частково недійсними окремих пунктів договору.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" звернулося з позовом до Державного підприємства "Антонов" про визнання недійсними п. п. 6.7 та 8.1 договору комісії №STE-1-58-Д/К-18 від 07.06.2018, укладеного з Державним підприємством "Антонов", в частині обов`язку комісіонера перерахувати грошові кошти комітенту не пізніше 90 календарних днів після підписання акту приймання-передачі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні пункти договору комісії в частині обов`язку комісіонера перерахувати грошові кошти комітенту не пізніше 90 календарних днів після підписання акту приймання-передачі суперечать приписам ч. 3 ст. 1016, ст. 1018 та ч. 1 ст. 1022 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/8125/21 у задоволенні позову Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення ухвалене в результаті неповного встановлення обставин справи.

На переконання скаржника судом не надано відповідної кваліфікації спірним правовідносинам та суті договору комісії відповідно до положень ст.ст. 1016, 1018, 1022 ЦК України, адже системний аналіз цих норм свідчить про те, що правова природа договору комісії покладає на комісіонера виключно обов`язок повернути комітенту виручені від продажу продукції кошти, а не обов`язок оплатити таку продукцію, і цей обов`язок безпосередньо пов`язаний з надходженням коштів на рахунок комісіонера від третьої особи - покупця. Крім того позивач наголошує, що в силу положень ст. 1022 ЦК України комісіонер зобов`язаний передати комісіонеру виключно те майно, що набуте за його дорученням та не має законних підстав перераховувати відповідачу іноземну валюту до того як вона надійде на його рахунок від покупця.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2021 апеляційну скаргу у справі №910/8125/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 апеляційну скаргу у справі №910/8125/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/8125/21, скаргу призначено до розгляду на 14.12.2021.

09.12.2021 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. При цьому відповідач вказує на те, що неможливість з боку позивача виконати взяті на себе договірні зобов`язання у визначений сторонами строк не є підставою для визнання договору недійсним, тоді як за умови дотримання комісіонером відповідних вказівок та доручень комітента, своєчасність розрахунків між сторонами договору комісії гарантована. Вважає, що підстави для визнання п.п. 6.7 та 9.1 договору недійсними, перелічені в ст. 203 ЦК України, в даному випадку відсутні.

В судовому засіданні 14.12.2021 у розгляді справи №910/8125/21 оголошено перерву до 18.01.2022.

У судове засідання 18.01.2022 з`явилися представники сторін та надали додаткові пояснення по суті апеляційної скарги.

Скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, з підстав наведених у відзиві, просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.06.2018 між Державним підприємством "Антонов" (далі - комітент) та Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" (далі - комісіонер) був укладений договір комісії №SТЕ-1-58-Д/К-18 (далі - договір) за умовами якого комісіонер зобов`язався від свого імені, за дорученням та за рахунок комітента, за плату вчинити правочин (укласти зовнішньоекономічний контракт) щодо поставки (продажу) запчастин до військово-транспортних літаків Ан-32.

Передбачене п. 1.1 цього договору доручення комісіонер зобов`язується виконати на умовах, найбільш вигідних для комітента (п. 1.2 договору).

Згідно п. 1.3 договору сторони погодили, що здійснюючи свою статутну діяльність на комерційній основі та виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно вчиняє правочини з третьою особою - ВПС МО країни 356, на виконання доручення комітента за цим договором.

Комісіонер зобов`язаний виконати доручення комітента, визначене п. 1.1 цього договору, протягом 360 календарних днів з моменту набуття чинності цим договором (п. 2.1 договору).

Пунктом 3.1.11 договору сторонами унормовано, що у випадку виникнення непередбачених обставин, що перешкоджають укладенню та виконанню контракту та вчиненню інших (допоміжних) правочинів відповідно до умов доручення комітента, визначених у цьому договорі, комісіонер зобов`язаний повідомити про це комітента як тільки це стане можливо.

Згідно п. 3.2.1 договору комітент зобов`язаний передати на комісію відповідно до умов цього договору продукцію, згідно із розділом 5 цього договору, протягом строків вказаних в додатку №1.

Приймання-передача продукції проводиться представниками комісіонера та комітента з оформленням акту приймання-передачі. Дата підписання акту приймання-передачі є підтвердженням виконання комітентом зобов`язань за даним договором в частині, що стосується передачі продукції комісіонеру для її реалізації покупцю (п.п. 5.8, 5.9 договору).

Розділом 6 даного договору сторони визначили ціну та порядок розрахунків. Зокрема, за умовами п. 6.2 договору ціна продажу продукції за договором становить 1786344,00 дол. США.

У пункті 6.6. договору сторони дійшли згоди, що у разі якщо акредитив не відкритий покупцем у встановлений термін або не повною мірою відповідає умовам контракту, термін доставки продукції за контрактом буде автоматично перенесено на відповідний період часу, необхідний для відкриття акредитиву та/або ліквідації розбіжностей у ньому. В даному випадку комітент не несе відповідальності за несвоєчасну поставку продукції.

Відповідно до п. 6.7 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.04.2019) сторони домовились, що оплата за поставлену продукцію здійснюється через Банк покупця протягом 10 (десяти) банківських днів з дня подачі комісіонером документів в Банк і така плата буде зарахована на банківський рахунок комітента протягом 10 банківських днів з дня подачі комісіонером документів в Банк, але не пізніше 90 календарних днів після підписання Акту приймання-передачі згідно з п. 5.8.

Згідно п. 8.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.04.2019) отримані грошові кошти за винятком комісійної плати комісіонеру та витрат комісіонера, перераховуються комісіонером комітенту протягом 10 днів з моменту надходження коштів від покупця на його рахунок, але не пізніше 90 (дев`яноста) календарних днів після підписання акту приймання-передачі згідно п. 5.8.

Відповідно до умов договору комісійна винагорода комісіонера за виконання своїх зобов`язань по даному договору складає 9% від загальної ціни продажу продукції і становить 160770,96 дол. США.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.18.1 договору).

Судом також встановлено, що 13.03.2018 комісіонером (позивачем) був укладений контракт №AIR HQ/NMO/AN-32/91230/29ED/249/ENG D3(Q)/11272/PUR/STE-1-24-K/KE-18 з Іноземним замовником (Індія), згідно якого продавець зобов`язався продати та доставити покупцю, а покупець зобов`язався прийняти та сплатити на умовах, визначених в контракті, авіаційні запчастини.

Комісійне майно було передано позивачу 17.01.2019 згідно акту приймання-передачі першої партії продукції на суму 893172,00 дол. США та 21.06.2019 згідно акту приймання-передачі другої партії продукції на суму 893172,00 дол. США.

Отже, враховуючи положення п.п. 5.8, 8.1 договору комісії останнім днем перерахунку грошових коштів по договору за першу партію продукції є 17.04.2019 включно, за другу партію продукції - 21.09.2019 включно.

Позивач не погоджуючись з положеннями договору комісії в частині обов`язку комісіонера перерахувати грошові кошти комітенту не пізніше 90 календарних днів після підписання акту приймання-передачі, звернувся до суду з даним позовом, вказуючи при цьому, що положення пунктів 6.7. та 8.1. договору комісії суперечать приписам ч. 3 ст. 1016, ст. 1018 та ч. 1 ст. 1022 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ставлять комісіонера в таке положення, у якому він безпідставно несе відповідальність за поведінку третьої особи, адже комісіонер може нести відповідальність перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, тільки в тому випадку, коли він поручився за виконання договору (делькредере). Однак, сторони договору комісії не укладали делькредере і позивач не отримував за це додаткову плату, а тому наявність оспорюваних умов пунктів 6.7. та 8.1. договору комісії порушує баланс відповідальності сторін та ставить комісіонера в диспропорційно невигідне становище, чим порушується його законний інтерес - бути відповідальним лише за свою поведінку, а не за поведінку третьої особи.

Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог вказуючи, що посилання позивача на ст. 1016, 1018, 1022 ЦК України є недоречними, оскільки дані норми матеріального права регулюють правовідносини між комітентом та комісіонером лише за наявності фактичного невиконання умов договору саме третьою особою, тобто, покупцем, а не комісіонером. При цьому відповідач стверджує, що порушення умов договору комісії та умов контракту в частині дотримання строків передачі продукції допущено саме позивачем, а не відповідачем чи покупцем. Разом з цим, виконання обов`язку щодо своєчасного надходження грошових коштів від покупця до комісіонера та від комісіонера до комітента лежить саме на комісіонерові, як самостійному суб`єктові господарських правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено невідповідність частини договору комісії №SТЕ-1-58-Д/К-18 від 07.06.2018 ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Північний апеляційний господарський суд дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності, погоджується з наведеним висновком місцевого господарського суду та відмічає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1011 ЦК України визначено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

За змістом ст. 1014 ЦК України, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ст. 1018 ЦК України).

Отже, за договором комісії комісіонер лише наділяється правом здійснити правочин від свого імені з третьою особою не отримуючи при цьому статусу власника майна, що передається на комісію, та не набуває права власності на майно, що отримане ним при виконанні правочину, який укладено у відповідності до умов договору комісії. Комісіонер виступає посередником між комітентом та третьою особою, з якою комісіонер уклав договір, виконуючи доручення комітента.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1016 ЦК України комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, крім випадків, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере).

Позивач стверджує, що не поручався за виконання контракту іноземним замовником перед відповідачем, а відтак не зобов`язаний перераховувати відповідачу грошові кошти до того, як вони надійшли на рахунок позивача.

Проте, суд вважає, що головним чинником при тлумаченні даної норми матеріального права необхідно вважати таку підставу відповідальності за порушення зобов`язання, як вина (комітента, комісіонера, покупця), що також відповідає вимогам ст. 614 ЦК України.

Так, згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Тобто, виключно за наявності вини покупця за контрактом комісіонер звільняється від відповідальності перед комітентом (за виключенням випадків необачності або делькредере) і тоді комітент має право вимагати від комісіонера відступлення права вимоги до покупця у відповідності до ч. 4 ст. 1016 ЦК України.

Частиною 1 статті 1017 ЦК передбачено, що комісіонер має право відступити від вказівок комітента, якщо цього вимагають інтереси комітента і комісіонер не міг попередньо запитати комітента або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі комісіонер повинен повідомити комітента про допущені відступи від його вказівок як тільки це стане можливим.

Як було зазначено, розділом 6 даного договору сторони визначили ціну та порядок розрахунків за договором.

У п. 6.4 договору сторони дійшли згоди, що комітент доручає комісіонеру передбачити в контракті проведення платежів у наступному порядку:

6.4.1 100% загальної вартості продукції, поставленої за контрактом, буде сплачено з безвідкличного документарного подільного акредитиву, відкритого покупцем у державному банку Індії. Акредитив буде виконаний і авізований у АТ «Укрексімбанк»;

6.4.2 акредитив повинен бути відкритий покупцем на загальну вартість продукції протягом 45 днів з дати отримання покупцем повідомлення про готовність продукції до відправки. Умови акредитиву повинні повністю відповідати умовам контракту;

6.4.3 акредитив повинен мати строк дії 90 днів з дати відкриття з можливістю продовження за умови згоди між комісіонером та покупцем. Часткове постачання та часткове використання акредитиву дозволяється;

6.4.5 оплата за продукцію буде здійснюватись покупцем після надання комісіонером у банк наступних документів (пункт 6.4.4 договору комісії, у редакції додаткової угоди № 1 від 25.04.2019 до договору комісії): коносамент (1 оригінал та 2 копії); рахунок-фактура (1 оригінал та 2 копії); пакувальний аркуш (1 оригінал та 2 копії); Сертифікат якості та поточного виробництва (1 оригінал та 2 копії); Страховий поліс на 110% інвойсної вартості (1 оригінал та 2 копії); Гарантійний сертифікат (1 оригінал та 2 копії); Сертифікат передвідвантажувальної інспекції, якщо такий є.

Пунктом 6.6 договору сторони погодили, що у разі якщо акредитив не відкритий покупцем у встановлений термін або не повного мірою відповідає умовам контракту, термін доставки продукції за контрактом буде автоматично перенесено на відповідний період часу, необхідний для відкриття акредитиву та/або ліквідації розбіжностей у ньому. В даному випадку комітент не несе відповідальність за несвоєчасну поставку продукції.

Відповідно до п. 6.7 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.04.2019) оплата за поставлену продукцію здійснюється через Банк покупця протягом 10 (десяти) банківських днів з дня подачі комісіонером документів в Банк і така плата буде зарахована на банківський рахунок комітента протягом 10 банківських днів з дня подачі комісіонером документів в Банк, але не пізніше 90 календарних днів після підписання Акту приймання-передачі згідно з п. 5.8.

Тобто, за умовами контракту поставка товару має здійснюватися у будь-якому випадку виключно після відкриття акредитиву, а оплата має відбуватись з безвідкличного документарного подільного акредитиву. Такий спосіб здійснення розрахунків між контрагентами покликаний захистити як покупця, так і продавця.

Сторонами договору комісії чітко визначено, що строк поставки продукції (виробів) покупцю за контрактом буде відтермінований у разі не відкриття покупцем акредитиву у визначений контрактом строк, або у разі якщо відкритий акредитив не буде відповідати умовам контракту. А отже, у разі належного виконання умов договору сторонами права та інтереси позивача оспорюваними умовами договору не порушуються.

Крім того слід наголосити, що укладаючи контракт з іноземним замовником (13.03.2018) раніше ніж укладено договір комісії (07.06.2018) Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" мало усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється підприємством на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Отже, позивач як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, укладаючи з відповідачем договір комісії №SТЕ-1-58-Д/К-18 від 07.06.2018 свідомо погоджувався з його умовами та відповідно, усвідомлював настання певних правових ризиків, пов`язаних з його виконанням, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язань у погоджені сторонами строки. Тобто позивач підписавши договір комісії, чітко виразив своє волевиявлення щодо предмету договору, його змісту та умов, зокрема, щодо порядку розрахунків та підстави, з якими пов`язане таке виконання.

З огляду на встановлені обставини, застосувавши зазначені вище норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірні пункти договору комісії (а саме, п. 6.7. та 8.1. в частині обов`язку комісіонера перерахувати грошові кошти комітенту не пізніше 90 календарних днів після підписання акту приймання-передачі) не суперечать чинному законодавству України, адже, дані пункти договору у їх взаємозв`язку із змістом інших положень означеного договору, закріпили саме зобов`язання позивача щодо контролю своєчасного відкриття акредитиву, своєчасного розкриття документарного подільного безвідкличного акредитиву та перерахування цих коштів на користь відповідача у строк визначений договором комісії. За умови невиконання іноземним замовником обов`язку щодо відкриття акредитиву, термін поставки продукції автоматично переноситься на відповідний період часу, необхідний для відкриття акредитиву. Тобто, за умовами договору, поставка товару іноземному замовнику здійснюється лише у разі відкриття акредитиву, що виключає обов`язок позивача здійснювати оплату товару за власний рахунок.

Таким чином, за умови дотримання комісіонером відповідних вказівок та доручень комітента, в тому числі і щодо порядку відкриття і розкриття акредитиву, своєчасність розрахунків між сторонами договору комісії є безумовною. При належному виконанні комісіонером умов договору у останнього не виникає жодних зобов`язань щодо оплати продукції, як помилково зазначає скаржник, тоді як передбачено обов`язок повернути комітенту виручені від продажу продукції кошти в межах визначеного строку.

Згідно з приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до частин першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, яке не відповідає вимогам закону, може бути за вимогою однієї з сторін визнано судом недійсним повністю або в частині.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, а також з аргументами, викладеними у відзиві відповідача на апеляційну скаргу про відсутність підстав для визнання недійсними п.п. 6.7 та 8.1 договору, зокрема, з огляду на те, що як на момент вчинення правочину, так і на даний час відсутні фактичні обставини з якими закон пов`язує визнання вказаних пунктів договору недійсними, відсутній факт неправомірності дій відповідача як при укладанні договору так і при його належному виконанні, оспорювані пункти договору відповідають актам цивільного законодавства, а позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено невідповідність спірних частин договору комісії вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Доводи скаржника стосовно того, що спірні пункти договору суперечать положенням ч. 1 ст. 1022 ЦК України, у зв`язку з відсутністю законних підстав для перерахування відповідачу іноземної валюти до того як вона надійде на його рахунок від покупця, не впливають на предмет позову у даній справі, оскільки розраховуючи на належне виконання умов договору сторони навпаки деталізували і конкретизували обов`язок комісіонера, визначений ст. 1022 ЦК України в частині строків взаєморозрахунків та встановили наслідки неналежного його виконання в п. 13.5 договору.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/8125/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, в розумінні приписів ст. 277 ГПК України, не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/8125/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 24.01.2022.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В.Андрієнко