ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/4114/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Літвінової Анни Геннадіївни, м.Краматорськ
до Фізичної особи-підприємця Вагнер Яни Едуардівни, м.Ізюм Харківської області
про стягнення 16819,00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець Літвінова Анна Геннадіївна звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Вагнер Яни Едуардівни про стягнення 16819,00 грн. за договором транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №184 від 03.01.2020.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.11.2021 року відкрито провадження у справі №922/4114/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

02.12.2021 року відповідач надав до суду відзив (вх.№28468), в якому заперечує проти позову, зазначивши, що спірний договір №184 від 04.05.20 не укладав, заявку на перевезення №293 від 11.08.20 та акт здачі-прийняття робіт №0000004 від 26.08.20 він не підписував, у зв`язку з чим у нього відсутні оригінали цих документів. Крім того, зазначив, що кошти в сумі 59985,00 грн. були сплачені відповідачем на підставі іншого рахунку позивача №АЛ-0000004 від 26.08.20, дані в СМR-накладній №739253 від 19.09.20 не співпадають з даними у вищезазначених документах (з договором, заявкою, актом), а також те, що позивач направляв документи за поштовою накладною №570 та описом вкладення у м.Харків за невідомою відповідачу адресою, хоча відповідач знаходиться у м.Ізюм Харківської області.

В позові позивачем заявлено клопотання про витребування у відповідача доказів: - оригінал Договору №184 від 04 травня 2020 року;

- оригінал Заявки на перевезення № 293 від 11.08.20;

- оригінал Акту здачі-прийняття робіт №АЛ-0000004 від 26.08.20.

Ухвалою суду від 03.12.21 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

09.12.21 позивач надав до суду відповідь на відзив з роздруківкою скріншотів електронної переписки позивача з відповідачем (вх.№29088).

Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Також 09.12.21 позивач надав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів (вх.№29089), в якому зазначено про помилковість надання до суду з позовом копії СMR №739253 від 19.09.20.

В клопотанні позивач просить долучити до матеріалів справи вірні копії СMR №739263 від 18.08.20 та СMR №739264 від 19.08.20, які підтверджують здійснення доставки довіреного позивачу вантажу до пункту призначення та видачу його уповноваженій особі.

Судом долучено до матеріалів справи надані документи, однак, суд не бере їх до уваги, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч.2,8 ст.80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Помилковість надання до суду разом з позовом інших доказів замість належних не є такою причиною.

Крім того, відповідно до ч.9 ст.80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Суду невідомо, чи є відповідні докази у відповідача, та позивачем у клопотанні про це не зазначено, проте, до суду не надано доказів направлення даного клопотання з відповідними доказами відповідачу.

З огляду на викладене, суд не приймає до розгляду подані докази, у зв`язку з порушенням строку на їх подання та відсутністю доказів надсилання (надання) їх копії відповідачу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачем надано разом з позовом копію Договору №184 від 03.01.2020 року (далі - Договір), укладений між Фізичною особою-підприємцем Літвіновою Анною Геннадіївною (далі - ФОП Літвінова А.Г., Перевізник, Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Вагнер Яною Едуардівною (далі - ФОП Вагнер Я.Е, Експедитор, Відповідач) про надання транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до умов даного Договору Перевізник за дорученням Експедитора здійснює доставку довіреного йому вантажу в пункт призначення та видачу його уповноваженій на отримання вантажу особі (вантаж отримувачу). Експедитор в порядку, передбаченому цим Договором, сплачує належну Перевізнику Винагороду.

Цей договір підписано та скріплено печаткою тільки з боку ФОП Літвінової А.Г. (а.с.6).

Заявка на перевезення вантажу автомобільним транспортом №293 від 11.08.2020 року (а.с.7), акт здачі-прийняття робіт №АЛ-0000004 підписано та скріплено печаткою тільки з боку ФОП Літвінової А.Г. (а.с.9).

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що доставка довіреного Позивачу вантажу до пункту призначення та видача його уповноваженій на отримання вантажу особі (вантаж отримувачу) підтверджується CMR №739263 від 18.08.20 та СMR №739264 від 19.08.20.

До позову було надано тільки CMR № 739253 від 18.09.2020 року.

Після отримання відзиву позивач надав за клопотанням (вх.№29089 від 09.12.21) CMR № 739263 від 18.08.20 та CMR № 739264 від 19.08.20, які не прийняті судом до розгляду.

Позивач надіслав на електрону адресу Відповідача фотокопії, сформовані в програмі 1С, затверджені підписом та печаткою: рахунок-фактуру №0000004 від 26.08.20 та акт здачі-прийняття робіт № 0000004 від 26.08.20.

При цьому суд зазначає, що рахунок-фактура №0000004 від 26.08.20 на суму 76804,00 грн., наданий до позову (а.с.8) виписаний Літвіновою, а у скріншоті з електронної пошти (а.с.78) виписаний Лисаковим.

Крім того, Позивач неодноразово направляв Відповідачу на поштову адресу, вказану ним в заявці, оригінали всіх документів для підпису, про що свідчать поштові квитанції, які долучені з позовною заявою до матеріалів справи.

На підтвердження направлення відповідачу листа, договору, заявки №293, рахунку, акту виконаних робіт, вимоги про сплати надано копії описів вкладення від 18.01.21 (а.с.17,19). Ці документи були направлені ФОП Вагнер Я.Е. на адресу: АДРЕСА_1 .

Проте у позові зазначена інша адреса відповідача ФОП Вагнер Я.Е. - АДРЕСА_2 . Така ж адреса значиться у витягу з ЄДР ЮО та ФОП, громадських формувань.

Однак у наданому відповідачем рахунку-фактурі №0000004 від 26.08.20 в форматі Exel (а.с.51) зазначена така ж сама поштова адреса відповідача, що й в описі (а.с.17,19): 61184, м.Харків, вул.Дружби народів,233, кв.50.

Крім того всі ці документи надсилались позивачем на електронну адресу відповідача, велась переписка з уточнення умов відвантаження та перевезення, про що позивачем надано разом з відповіддю на відзив відповідну роздруківку з e-mail (а.с.70-79).

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що Відповідач оплатив частково саме надісланий Позивачем рахунок-фактуру №0000004 від 26.08.20 до Договору №184 від 03.01.20 в сумі 59985,00 грн., що підтверджує платіжне доручення №391 від 30.09.20.

Позивачем до позову надано копію рахунку-фактури №0000004 від 26.08.20 на суму 76804,00 грн. (а.с.8), в якому зазначена підстава: договір №184 від 03.01.20, підписаний та скріплений печаткою позивача.

Відповідачем надано до суду за супровідним листом (вх.№02.12.21 від 02.12.21) копію рахунку-фактури №0000004 від 26.08.20 в форматі Exel (а.с.51), в якому зазначено наступне: постачальник - ФОП Літвінова А.Г., платник - ФОП Вагнер Я.Е. (юридична адреса: АДРЕСА_2 , поштова адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , рахунок IBAN НОМЕР_2 в АТ "Альфа Банк" МФО 300346. Транспортні послуги. Ціна: 59985,00 грн. Цей рахунок не містить підписів та печаток сторін, окрім засвідчення копії відповідачем.

З копії платіжного доручення №391 від 30.09.20 (а.с.23) вбачається, що платником є Вагнер Я.Е., одержувачем Літвінова А.Г. ФОП, призначення платежу: оплата транспортних послуг рах.фах.№АЛ-0000004 від 26.08.2020. сума: 59985,00грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.11 ЦК України та ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, за приписами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ст. 181 ГК України).

Частиною 2 статті 184 ГК України передбачено, що укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Статтею 638 ЦК України та частиною 2 статті 180 ГК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.ст.641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно зі ст.908 ЦК України, ч.1 ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

В силу ст.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) до правовідносин сторін спору мають бути застосовані положення цієї Конвенції.

Ст.4 Конвенції визначено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Згідно з ст.6 Конвенції Вантажна накладна містить такі дані:

a) дата і місце складання вантажної накладної;

b) ім`я та адреса відправника;

c) ім`я та адреса перевізника;

d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;

e) ім`я та адреса одержувача;

f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення;

g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць;

h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу;

i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу);

j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей;

k) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником (ч.1 ст.9 Конвенції).

До матеріалів справи договору, підписаного сторонами, не надано.

З аналізу правовідносин, які виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що сторонами фактично було укладено договір перевезення у спрощений спосіб, про що свідчить заявка, рахунок-фактура №0000004 від 26.08.20, CMR (транспортна накладна), оплата відповідача, електронна переписка, а договір №184 від 03.01.20 року є неукладеним.

Якщо строк оплати за послуги з перевезення не встановлений договором, то цей строк визначається відповідно до статті 530 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Строк оплати в такому випадку відраховується з пред`явлення вимоги.

Судом встановлено, що відповідач, отримавши від позивача рахунок, перерахував на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 59985,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №391 від 30.09.20 з призначенням платежу: "оплата транспортних послуг рах.фах.№АЛ-0000004 від 26.08.2020".

Позивач зазначає, що відповідна часткова оплата відбулась за рахунком-фактурою №0000004 від 26.08.20 на суму 76804,00 грн. відповідно до Акту виконаних робіт №АЛ-0000004 від 26.08.20 на суму 76804,00 грн.

Однак, відповідач у відзиві стверджує, що оплата проводилась по іншому рахунку з ідентичним номером та датою, проте сума рахунку складала 59985,00 грн., а не 76804,00 грн., будь-яких інших правовідносин з позивачем відповідач не мав.

Акт виконаних робіт №АЛ-0000004 від 26.08.20 на суму 76804,00 грн. (а.с.9) не підписано відповідачем.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення претензії, акту виконаних робіт на юридичну адресу відповідача, ідентифікувати поштову та електронну адресу відповідача суд не має можливості, в матеріалах справи відсутні такі відомості.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з наданих позивачем до суду доказів неможливо встановити факт надання послуг відповідачу відповідно до акту здачі-прийняття робіт №АЛ-0000004 від 26.08.20 на суму 76804,00 грн., та відповідно строк їх оплати.

За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами справи, та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судові витрати покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-238, 240-241, 252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "17" січня 2022 р.

Суддя К.В. Аріт