УХВАЛА

27 січня 2022 року

м. Київ

Справа № 903/64/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Волинській області

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 і

рішення Господарського суду Волинської області від 26.05.2021 у справі

за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до 1) Старовижівської селищної ради, 2) Ковельської районної державної адміністрації Волинської області, 3) Головного управління Держгеокадастру у Волинській області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державного підприємства "Старовижівське лісове господарство",

про визнання незаконними та скасування розпоряджень та наказу, усунення перешкод у здійсненні права розпорядження земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2022 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 і рішення Господарського суду Волинської області від 26.05.2021 у справі № 903/64/21, подана 31.12.2021 через засоби поштового зв`язку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржнику необхідно чітко вказати норму права, висновок щодо застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і зазначити, в чому полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржник повинен вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, висновок, який зробили суди попередніх інстанцій з цього питання (якщо він наявний), та обґрунтувати мотиви незгоди з таким висновком.

Оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Звертаючись із касаційною скаргою, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області вважає, що оскаржувані судові рішення є необґрунтованими та такими, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування фактичних обставин, що мають значення для справи. Крім того, касаційна скарга містить посилання на постанови Верховного Суду.

Разом з тим, зазначення у тексті касаційної скарги постанов Верховного Суду є недостатнім без наведення повного та чіткого переліку висновків з одночасним зазначенням норм права, які, на думку скаржника, не враховано судами попередніх інстанцій.

Таким чином, у касаційній скарзі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області не наведено підстави (підстав) касаційного оскарження, передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, незважаючи на наявність посилань на постанови Верховного Суду.

Верховний Суд зазначає, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина четверта статті 294 Господарського процесуального кодексу України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Останнім днем оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 у справі № 903/64/21, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України, є 16.08.2021.

Проте Головне управління Держгеокадастру у Волинській області подало касаційну скаргу 31.12.2021, тобто з пропуском встановленого частиною 1 статті 288 Господарського процесуального кодексу України строку понад чотири місяці.

Головне управління Держгеокадастру у Волинській області просить Суд поновити пропущений строк на касаційне оскарження з таких підстав. Скаржник зазначає, що утримується за рахунок Державного бюджету України. Відповідно до кошторису Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на 2021 рік по КВЕК 2800 "Інші поточні видатки", за яким здійснюється оплата судового збору, було передбачено 18 137,00 грн. Однак ці кошти були витрачені Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області ще до винесення оскаржуваного рішення у цій справі, що підтверджується виписками з Державної казначейської служби, які долучені до касаційної скарги. Таким чином, як зазначає скаржник, відсутність коштів на сплату судового збору за подання касаційної скарги унеможливила звернення зі скаргою у встановлений Господарським процесуальним кодексом України строк.

Крім того, скаржник посилається за те, що постановою Кабінету Міністрів України на території України запроваджені карантинні обмеження, спричинені коронавірусом, що зумовили відсутність на робочих місцях працівників Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

З огляду на наведене Головне управління Держгеокадастру у Волинській області просить визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження та поновити його.

Частинами 2, 3 статті 288 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 зазначеного Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03, від 03.04.2008) вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язується із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Верховний Суд зазначає, що обставини, викладені у заяві про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, щодо відсутності у бюджетної організації коштів на оплату судового збору не свідчить про наявність поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Така позиція відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19, відповідно до якого особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору. Невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Як зазначено Верховним Судом, причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення. Однак внутрішня процедура виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів свідчать про суб`єктивний характер пропуску строку на касаційне оскарження державним органом.

Крім того, посилаючись на запроваджений постановою Кабінету Міністрів України карантин, скаржник не зазначає, які саме обмежувальні заходи стали перешкодою для вчасного звернення із касаційною скаргою. При цьому відсутність на робочих місцях працівників Головного управління Держгеокадастру залежить від організації внутрішньої діяльності органу, яку скаржник може реалізовувати на власний розсуд, однак несвоєчасне звернення із касаційною скаргою внаслідок таких заходів не ґрунтується на обставинах, які є непереборними та мають об`єктивний характер.

Таким чином, розглянувши заяву Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що причини, викладені у ній, не є поважними, оскільки заявник не обґрунтував існування обставин, які б дійсно перешкоджали поданню касаційної скарги у строк, визначений Господарським процесуальним кодексом України.

Частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Отже, касаційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 і рішення Господарського суду Волинської області від 26.05.2021 у справі № 903/64/21 підлягає залишенню без руху на підставі частин 2, 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, із наданням скаржнику строку для усунення зазначених недоліків.

Таким чином, для усунення недоліків касаційної скарги Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області необхідно:

- зазначити та обґрунтувати передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підставу (підстави) подання цієї скарги (із урахуванням змісту цієї ухвали);

- навести інші підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, підтверджені відповідними доказами.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області буде відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 і рішення Господарського суду Волинської області від 26.05.2021 у справі № 903/64/21 на підставі пункту 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, згідно зі статтею 291 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Проте до касаційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Волинській області не додано доказів надсилання копії касаційної скарги іншим учасникам справи. Скриншоти з електронної пошти скаржника з відомостями про направлення касаційної скарги на електронну пошту учасників справи не є належним доказом виконання вимог статті 291 Господарського процесуального кодексу України.

Неповідомлення учасника судового процесу у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цього учасника, принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, передбачені частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області слід належно виконати вимоги статті 291 Господарського процесуального кодексу України і надати суду докази надсилання іншим учасникам справи копії касаційної скарги листом з описом вкладення.

Керуючись статтями 234, 288, 290, частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 і рішення Господарського суду Волинської області від 26.05.2021 у справі № 903/64/21 залишити без руху до 21.02.2022, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів із дня вручення її скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я Чумак