ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2022 року Справа № 923/1406/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М. Б., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-ХЕРСОН", м.Херсон

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Деміденко Христини Володимирівни, м.Херсон

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 6949,76 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальності "РОШЕН-ХЕРСОН" звернувся до господарського суду із позовом до Фізичної особи-підприємця Деміденко Христини Володимирівни про стягнення заборгованості за договором поставки №РХ0006689 від 11.11.2020 в сумі 6949,76 грн.

Ухвалою від 29.10.21 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

У встановлений господарським судом строк позивачем усунуто недоліки позову, про що подано відповідну заяву і докази.

Ухвалою від 05.11.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

23.11.2021 ухвала від 05.11.2021 про відкриття провадження у справі, направлена на адресу відповідача Фізичної особи-підприємця Деміденко Х.В. ( АДРЕСА_1 ), повернулась до суду без вручення адресату з відмітками поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання".

Ухвалою від 24.11.2021 зобов`язано Херсонську дирекцію Акціонерного товариства "Укрпошта" протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали суду надати Господарському суду Херсонської області інформацію про вжиті заходи та про фактичні причини невручення рекомендованого поштового відправлення з позначкою "Судова повістка" з ухвалою-повідомленням від 05.11.2021 про відкриття провадження у справі (ідентифікатор поштового відправлення 593 ).

Листом від 10.12.2021 №4-21 Херсонська дирекція АТ "Укрпошта" повідомила, що причиною невручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором №593, надісланого на адресу Фізичної особи-підприємця Деміденко Х.В. ( АДРЕСА_1 ), є відсутність адресата за вказаною адресою.

Суд враховує, що згідно з п. 5 ч. 6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, в даному випадку за адресою, відомості щодо якої містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до суду із відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", суд дійшов висновку, що відповідно до п. 5 ч. 6 ст.242 ГПК України ухвала суду вважається врученою відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що учасники справи не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, судом дотримані вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного повідомлення учасників про розгляд даної справи.

Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст.178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, у зв`язку із неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальності "РОШЕН-ХЕРСОН" звернувся до господарського суду із позовом до Фізичної особи-підприємця Деміденко Христини Володимирівни про стягнення заборгованості за договором поставки №РХ0006689 від 11.11.2020 в сумі 6949,76 грн.

Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що 11.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-ХЕРСОН" та Фізичною особою-підприємцем Деміденко Х.В. укладено договір поставки №РХ0006689.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу кондитерські вироби.

Проте, відповідач за отриману продукцію не розрахувався, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість. Також, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору позивачем нараховано останньому пеню, штраф та 35% річних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 11.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-ХЕРСОН" та Фізичною особою-підприємцем Деміденко Христиною Володимирівною було укладено договір поставки №РХ0006689.

Відповідно до умов Договору Постачальник зобов`язується проводити поставку (продаж) Покупцю у власність кондитерських виробів, окремими партіями, відповідно до замовлення Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, ціна на товар вказується у видаткових накладних і являється узгодженою сторонами за умови присутності їх підписів, або підписів уповноважених осіб, печаток (за наявності).

Згідно пункту 2.4. Договору, датою поставки (передачі) товару Постачальника (позивача) у власність Покупця (відповідача), є дата, зазначена в накладній на відпуск товару (кожної окремої партії товару).

Відповідно до п. 2.5. Договору, товар вважається поставленим Постачальником (позивачем) та переданим у власність Покупця (відповідача) з моменту підписання Покупцем (відповідачем) та/або уповноваженою особою Покупця накладних, які свідчать про факт отримання Товару, і не потребує підписання між Сторонами цього Договору будь-яких актів приймання-передачі товару у власність.

Згідно пункту 4.5. Договору, моментом здійснення поставки товарів є їх отримання покупцем (відповідачем) та/або уповноваженою особою Покупця (відповідача).

Пунктом 4.7.1.Договору визначено, що для організації централізованих кільцевих поставок дані уповноважених осіб Покупця (відповідача) вказуються у Додатку № 1 до даного Договору, який є невід`ємною його частиною.

У разі зміни уповноважених осіб Покупця (відповідача) на отримання товару, Покупець (відповідач) негайно, але у термін не пізніше 3 (трьох) календарних днів з дня відповідних змін і до настання дати наступної поставки товару, зобов`язаний письмово повідомити Постачальника (позивача) про такі зміни (поштою з повідомленням). У разі відсутності такого повідомлення Постачальник (позивач) не несе відповідальності щодо отримання Товару не уповноваженою особою Покупця. Товар прийнятий за таких умов у торговій точці за адресою доставки, зазначеною у Додатку № 1 до цього Договору, вважається прийнятим належним чином і підлягає оплаті у порядку, передбаченому умовами цього Договору. (п. 4.7.2. Договору).

Відповідно до п. 4.7.3. Договору, Сторони погодилися, що у разі відсутності повідомлення про зміну уповноважених осіб Покупця на отримання Товару, Покупець самостійно несе ризик щодо отримання Товару іншою не уповноваженою особою.

Згідно п. 5.1. Договору, оплата товару здійснюється на підставі відповідних документів (видаткових накладних), які постачальник передає Покупцю та/або уповноваженій особі покупця у момент отримання товару, за цінами, вказаними у замовленні та товаросупроводжувальній документації.

Відповідно до п. 5.2.2. Договору, Покупець (відповідач) зобов`язується оплатити товар протягом 6 (шести) календарних днів з моменту прийняття товару.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що оплата поставленого товару може здійснюватися у формі:

5.3.1. Безготівкового розрахунку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

5.3.1. У формі готівкового розрахунку, шляхом внесення грошових коштів у касу Постачальника (позивача).

На виконання умов Договору позивач поставляв відповідачеві на адресу поставки: Херсонська обл., Цюрупинський р-н, с. Підстепне, вул. Першотравнева, б. 21/2, магазин "Продукти", яка, відповідно до п. 4.1.2. Договору, вказується у Додатку №1 до Договору, - товар (кондитерські вироби).

Так позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 4729,50 грн. на підставі наступних видаткових накладних: №52143 від 17.06.2021 на суму 4036,00 грн., №52278 від 17.06.2021 на суму 693,50 грн. (а.с.18, 20).

Отримання відповідачем товару підтверджується підписом уповноваженої особи, що визначена у Додатку №1 до Договору поставки від 11.11.2020.

Відповідно до п.5.2.2. Договору, відповідач повинна була оплатити поставлений товар 23.06.2021.

Водночас, заборгованість за поставлений товар не сплачена, що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

За приписами ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Суд зауважує, що відповідач Фізична особа-підприємець Деміденко Х.В. правом на судовий захист не скористалася, обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростувала.

Станом на день ухвалення даного рішення до суду не надходило жодних доказів на підтвердження погашення відповідачем боргу.

Наявність у відповідача не погашеної заборгованості в сумі 4729,50 грн. за Договором поставки від 11.11.2020 позивачем належним чином доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована; розрахунок заборгованості судом перевірено та визнано обґрунтованим.

За наведеного суд констатує, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 4729,50 грн. основної заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати отриманої продукції позивач просить стягнути з останнього 1418,85 грн. штрафу, 246,19 грн. пені.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, суд зазначає, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня, її розмір та спосіб визначення встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

У відповідності до положень ч. 1, 3 ст. 6, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Також сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов 'язковим для виконання сторонами.

Ч.1 ст.216 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 199 Господарського кодексу України встановлено, що виконання господарського зобов`язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Згідно пункту 7.5 Договору, у випадку не проведення розрахунків Покупцем (відповідачем) згідно умов Розділу 5 Договору, покупець (відповідач) зобов`язується сплатити на користь Постачальника (позивача) штрафні санкції згідно ст. 230-231 Господарського кодексу України, а саме:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день такого прострочення;

- у випадку, якщо термін прострочення Покупцем (відповідачем) проведення взаєморозрхунків перевищує 10 календарних днів, Покупець (відповідач) зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 30 % від суми заборгованості.

Господарський суд перевірив розрахунок штрафних санкцій та констатує, що його здійснено арифметично правильно.

За наведених обставин, вимоги позивача в частині стягнення 1418,85 грн. штрафу, 246,19 грн. пені підлягають задоволенню у повному обсязі.

Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача 555,22 грн. 35% річних.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.6. Договору, за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно умов даного Договору, Покупець (відповідач) зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також 35% відсотків річних від простроченої суми за кожний день прострочення, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Судом перевірено надані позивачем розрахунки 35% річних, які підлягають стягненню з відповідача, та встановлено правильність їх нарахування.

Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення 35% річних в сумі 555,22 грн.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В даному випадку позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, який відповідає тим, що передбачені законодавством, та забезпечить відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню.

Так з відповідача Фізичної особи-підприємця Деміденко Христини Володимирівни" на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-ХЕРСОН" підлягає стягненню 4729,50 грн. основної заборгованості, 246, 19 грн. пені, 555,22 грн. 35% річних, 1418,85 грн. штрафу.

При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1816,00 грн. на підставі платіжного доручення №2041 від 20.10.2021.

З відповідача, на підставі ст.129 ГПК України, підлягає стягненню на користь позивача 1816,00 грн. судового збору.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ч.8 ст.129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Приписами ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просить суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правової допомоги №28/09/21 від 28.09.2021 з Додатком №1 до договору, Акт №01 від 21.10.2021 здачі-приймання наданих послуг, рахунок №26 від 20.10.2021, платіжне доручення №2040 від 20.10.2021 .

Згідно акту наданих послуг від 21.10.2021, адвокатом було надано, а клієнтом прийнято послуги на суму 3000,00 грн. згідно детального опису наданих послуг.

За приписами ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.6 ст.126 ГПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Доказів не співмірності заявлених витрат до суду не було надано, тому суд приймає докази позивача та покладає на відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Деміденко Христини Володимирівни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-ХЕРСОН" (, 73000, м. Херсон, вул. Робоча, буд. 66-Е, 4 поверх, кімната №57, №58, №59, №60) - 4729 (чотири тисячі сімсот двадцять дев`ять) грн. 50 коп. основного боргу, 246 (двісті сорок шість) грн. 19 коп. пені, 555 (п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 22 коп. 35% річних, 1418 (одна тисяча чотириста вісімнадцять) грн. 85 коп. штрафу

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Деміденко Христини Володимирівни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОШЕН-ХЕРСОН" (, 73000, м. Херсон, вул. Робоча, буд. 66-Е, 4 поверх, кімната №57, №58, №59, №60) - 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. судового збору, 3000 (три тисячі) 00 грн. витрат на правову допомогу

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Рішення складено і підписано 14.01.2022.

Суддя М.Б. Сулімовська