ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р. Справа№ 910/7855/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Тарасенко К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного підприємства "Клінінг-Про"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2021

у справі №910/7855/21 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного підприємства "Клінінг-Про"

до Фонду державного майна України

про стягнення 88 245,37 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Клінінг-Про" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України про стягнення 88 245,37 грн, з яких: 76 990,00 грн основного боргу, 3632,24 грн 3% річних, 7623,13 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов договору № 40 від 01.03.2019 на закупівлю послуг, в частині сплати послуг з прибирання будинків та прилеглої території Фонду державного майна України.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що строк оплати послуг за умовами п. 3.2. договору за вересень 2019 на суму 76 990,00 грн є таким, що не настав. В свою чергу, місцевий господарський суд зазначив, що враховуючи, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від позовних вимог про стягнення основного боргу, вони є такими, що задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Клінінг-Про" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 у справі №910/7855/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що акт приймання - передачі наданих послуг за вересень 2019 року був надісланий та переданий наручно відповідачу, однак останнім не підписаний.

При цьому, позивач наголошує на тому, що заперечень та відмови від підписання такого акту із зауваженнями відповідачем, позивачу не було надано.

За таких обставин, позивач вважає, що у відповідача виник обов`язок зі сплати послуг на суму 76 990,00 грн по акту приймання - передачі наданих послуг за вересень 2019 року.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, оскільки згідно приписів п. 3.2. договору, строк оплати послуг за договором за вересень 2019 року на суму 76 990,00 грн, на думку відповідача не настав.

Короткий зміст відповіді на відзив позивача та узагальнення її доводів

У відповіді на відзив, позивач повністю підтримує доводи викладені у апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Клінінг-Про" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 у справі №910/7855/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 відкрито апеляційне провадження Приватного підприємства "Клінінг-Про" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 у справі №910/7855/21. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.03.2019 між позивачем (за договором - виконавець) та відповідачем (за договором замовник) було укладено договір № 40 про закупівлю послуг (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець за завданням замовника зобов`язується надати послуги з прибирання будинків та прилеглої території Фонду державного майна України (код 90910000-9 згідно ДК 021:2015 - послуги з прибирання) (далі - послуги), а замовник - оплати вартість наданих послуг.

Ціна цього договору становить 769 900,00 грнз урахуванням ПДВ 128 316,67 грн (п. 2.1. договору).

В силу вимог п. 3.1. договору оплата наданих послуг здійснюється на підставі акту приймання-передачі наданих послуг.

Розрахунки за договором проводяться шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний банківський рахунок виконавця протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту приймання - передачі наданих послуг (п. 3.2. договору).

Пунктом 10.2. договору сторонами передбачено, що всі листування пов`язані з виконанням договору вважаються зробленими належним чином у випадку, якщо вони складені у письмовій формі; вручені особисто або надіслані рекомендованим листом, кур`єром, за адресами сторін, що вказані у розділі 11 договору. Днем отримання таких повідомлень вважається день їх особистого вручення або дата, вказана на поштовому штемпелі відділення зв`язку відправника повідомлення.

Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині виконання сторонами взятих на себе зобов`язань - до їх повного виконання (п.9.1. договору).

Договором № 7 від 16.01.2020 внесено зміни до договору та вказано, що термін надання послуг березень 2019 року - лютий 2020 року.

У позовній заяві позивач наголошував на тому, що ним за вищевказаним договором були надані відповідачу послуги за період: з березня 2019 року - по лютий 2020 року, які останній не оплатив лише послуги за вересень 2019 року в сумі 76 990,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що акт приймання - передачі наданих послуг за вересень 2019 року був надісланий та переданий наручно відповідачу, однак останнім не підписаний.

При цьому, позивач зазначив про те, що заперечень та відмови від підписання такого акту із зауваженнями відповідачем також надано не було.

З огляду на викладене та на переконання позивача, у відповідача виник обов`язок оплатити послуги на суму 76 990,00 грн по акту приймання - передачі наданих послуг за вересень 2019 року за договором.

Враховуючи, що означені послуги відповідачем оплачені не були, позивач звернувся з даним позов до суду першої інстанції про стягнення боргу у розмірі 76 990,00 та за невиконання відповідачем договірного зобов`язання нарахував останньому 3 % річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Предметом спору у цій справі є наявність у відповідача невиконаного зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством, за порушення взятих на себе зобов`язань у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статей 11, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами частини першої статті 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для оплати наданих відповідачу послуг позивач вказує акт приймання-передачі наданих послуг за вересень 2019 року, який був надісланий та переданий наручно відповідачу, однак останнім не підписаний.

При цьому, відповідач отримання такого акту категорично заперечує.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Близька за змістом правова позиція, наведена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

Окрім цього, судова колегія зауважує на тому, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду неодноразово звертав увагу на необхідність врахування впровадженого Законом України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" стандарту доказування "вірогідності доказів" у господарському процесі. Зокрема, про це йдеться у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №914/847/19, від 16.02.2021 у справі №927/645/19.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають сторони. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Загалом до категорії стандарту доказування відноситься принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за надані позивачем у вересні 2019 року послуги з прибирання будинків та прилеглої території, позивач не надав належних доказів щодо виконання цих послуг.

При цьому наявність у описі вкладення вказівки про направлення відповідачу вимоги №2/ФДМ на суму 76900,00 грн та наявність акту звірки взаєморозрахунків за період з 31.03.2019 - по 12.05.2021 підписаного лише позивачем є не належними доказами надання цих послуг.

Водночас, враховуючи, що акт приймання - передачі наданих послуг за вересень 2019 року в матеріали справи відсутній, суд позбавлений можливості встановити, які саме послуги за вказаний період та на підставі якого договору були надані за цим актом.

Також судова колегія враховує, що у матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про направлення позивачем на адресу відповідача акту надання послуг за вересень 2019 за укладеним між сторонами спору договором, а також докази щодо отримання вищезгаданого акту відповідачем.

Наведеним вище спростовуються доводи позивача, покладені в обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, стосовно того, що мотивовані заперечення відповідача після отримання ним акта за вересень 2019 року відсутні, та зазначені у цьому акті послуги є прийнятими повністю та підлягають оплаті.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, су3дова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду першої інстанції про те, позивач не надав належних доказів надання послуг у спірний період (вересень 2021 року) на суму 79 990,00 грн.

Відтак, суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи позивача з приводу неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Клінінг-Про" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 у справі №910/7855/21 - без змін.

Матеріали справи №910/7855/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко