ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.01.2022м. СумиСправа № 920/1207/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши матеріали справи №920/1207/21 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070; код за ),

до відповідача Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (вул. Роменська, буд. 79/2, м.Суми, 40002; код за ),

про стягнення 52369,22 грн.

Встановив:

09.11.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 52369,22 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 2270,00 грн. Також в пункті 1 прохальної частини позову позивачем заявлене клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 15.11.2021 у справі №920/1207/21 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/1207/21; задоволено клопотання позивача, заявлене в п. 1 прохальної частини позову про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження; призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Копія зазначеної ухвали надіслані на адреси учасників справи, зазначені позивачем у позовній заяві.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивач та відповідач повідомлені належним чином про розгляд судом справи.

Відповідач ні відзиву на позов, ні доказів сплати 52369,22 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не подав.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання заяв по суті справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

10.09.2018 між АТ «СК «АХА Страхування» (надалі перейменоване в Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - страховик, позивач) та ТОВ «Украгроком» (далі - страхувальник) укладено договір №629а8к5 добровільного страхування наземного транспорту (далі - договір), відповідно до умов якого застраховано транспортні засоби, в т.ч.: автомобіль марки (модель) Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 .

Пунктом 25.1 договору передбачено, що страхове відшкодування виплачується страховиком страхувальнику (вигодонабувачу) згідно з цим договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника (його правонаступника, вигодонабувача) на виплату страхового відшкодування і страхового акту, який складається страховиком.

Згідно з п. 25.11 договору при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в п. 10 договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому розмір збитків визначається з урахуванням умов договору.

Додатком № 1 до договору визначено: страхова сума - 357600,00 грн, страховий тариф - 3,5%, страховий платіж - 12516,00 грн, франшиза - 0,5%.

24.01.2019 о 13:25 в м. Кролевець, вул. Калиновського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Renault (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_1 (власник автомобіля - ТОВ «Украгроком») та автомобіля КРАЗ (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), яким керував водій ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Renault (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), що був застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту №629а8к5 від 10.09.2018 (механічні пошкодження ТЗ зафіксовані в відповіді від НПУ №806089 про ДТП та акті огляду пошкодженого ТЗ з фотододатками).

20.06.2019 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЛХЛ Страхування» було здійснено державну реєстрацію зміни свого найменування на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витяг зі статуту, що додані до позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Кролевецького районного суду Сумської області від 14.02.2019 у справі №579/248/19 про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Кролевецького відділення поліції Глухівського ВП ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні двох дітей, працюючого водієм філії Глухівського ДЕД, рнокпп НОМЕР_5 встановлено:

«Водій ОСОБА_2 24 січня 2019 року о 13 год. 25 хв. в м. Кролевець Сумської області по вул. Калиновського, керуючи автомобілем марки Краз, державний номерний знак НОМЕР_4 , під час руху не стежив за станом транспортного засобу, внаслідок чого від автомобіля відірвалось заднє колесо та вдарило автомобіль марки Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначеними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б ПДР.

Під час розгляду в суді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не заперечував обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Факт вчинення ОСОБА_2 указаного правопорушення підтверджується його поясненням в суді та матеріалами справи:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 07.02.2019 року серії БД №387617 (а.с.2);

- довідкою «Про результати розгляду матеріалів ЄО Кролевецького ВП від 24.01.2019 року ЄО-400 за фактом ДТП, що склалося по вул. Калиновського в м. Кролевець між вантажним та легковим автомобілем без потерпілих» від 05.02.2019 року (а.с.3);

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 та водія автомобіля марки Renault Duster ОСОБА_1 від 24.01.2019 року (а.с.4, 5);

- схемою наслідків ДТП без потерпілих, яка сталася 24 січня 2019 року в м. Кролевець Сумської області по вул. Калиновського (а.с.6);

- фототаблицями з місця ДТП (а.с.9).

Таким чином, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КупАП.

Із повідомлення Кролевецького відділення поліції Глухівського ВП ГУНП в Сумській області вбачається, що на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видано посвідчення водія НОМЕР_6 , яке вилучене і знаходиться в Кролевецькому ВП ГУНП (а.с.10).»

Постановою Кролевецького районного суду Сумської області від 14.02.2019 у справі №579/248/19, що набрала законної сили 26.02.2019, постановлено: ОСОБА_2 , який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, піддати адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень; відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП у порядку примусового виконання цієї постанови в частині стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_2 стягнуто подвійний розмір штрафу; стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп; тимчасово вилучене посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_2 НОМЕР_6 , яке знаходиться у Кролевецькому ВП, повернуто ОСОБА_2 .

Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2454772 від 19.03.2019 та умов договору розмір страхового відшкодування склав 142280,14 грн, яке позивачем було сплачено на СТО згідно платіжного доручення №545307 від 20.03.2019.

Розрахунок розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком наступний:

144 068,14-1788,00= 142 280,14 грн, де

- 144068,14 грн - вартість відновлювального ремонту ТЗ Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно з рахунком №344 від 22.02.2019 та калькуляцією від 15.03.2019;

- 1788,00 грн - франшиза відповідно до договору.

Відповідно до Звіту №014/19 про незалежну експертну оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу і розміру матеріального збитку, заподіяного його власнику в результаті пошкодження автомобіля «Renault Duster», НОМЕР_1 , 2016 року випуску, - вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля склала 161378,06 грн.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ( ОСОБА_2 ) за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу КРАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу №АК/8203451 (що підтверджується відповіддю від РІПУ № 806089 про ДТП та роздруківкою з бази МТСБУ щодо полісу № АК/8203451). Полісом № АК/8203451 встановлений ліміт відповідальності ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в розмірі 100000,00 грн, франшиза -1000,00 грн.

17.05.2019 позивач звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування за вих. № 4278/18/ЦВ.

05.06.2019 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 89910,92 грн.

Відповідно до Звіту № 014/19 про незалежну експертну оцінку, вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,388), розрахована оцінювачем, розрахована оцінювачем, складає 109711,40 грн.

Враховуючи те, що відповідно до Звіту 014/19 про незалежну експертну оцінку, оцінювачем розраховано коефіцієнту фізичного зносу, який склав 0,388, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу до складових запчастин, що підлягали заміні, та сплачено 89910,92 грн.

Зокрема, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу по вартості замінюваних матеріалів, зазначених в рахунку №344 від 22.02.2019, який підтверджує понесені витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, а не сплачено вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, розраховану оцінювачем в звіті №014/19 про незалежну експертну оцінку, яка склала 109711,40 грн.

За таких обставин сума збитків, яка не відшкодована, становить 52369,22 грн (142280,14 грн - 89910,92 грн).

12.07.2019 позивач надіслав ОСОБА_2 , як особі, вину якої в ДТП визнано постановою Кролевецького районного суду Сумської області від 14.02.2019 у справі №579/248/19, претензію з вимогою відшкодувати збитки в сумі 52369,22 грн, в той час повідомивши, що якщо така особа була офіційно працевлаштована та виконувала свої трудові обов`язки надати відповідні підтвердження.

Як заначено позивачем у позові, у відповідь на претензію ОСОБА_2 надіслав копію трудової книжки на підтвердження того, що з 01.11.2018 він працює водієм Філія «Глухівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор».

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом (код ЄДРПОУ) №31931024 значиться Дочірнє підприємство «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» В графі відокремлені підрозділи юридичної особи наявна інформація про відокремлений підрозділ: Філія «Глухівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (код за ЄДРПОУ ВП: 24022905, місцезнаходження: Україна, 41400, Сумська обл., місто Глухів, провулок Індустріальний, буд. 33).

Постановою Кролевецького районного суду Сумської області від 14.02.2019 у справі №579/248/19 встановлено, що ОСОБА_2 на момент ДТП працював на посаді водія в філії «Глухівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», що також підтверджується, зокрема, і копією трудової книжки ОСОБА_2 .

За приписами статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Згідно з частинами 1 та 6 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єкти господарювання, мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.

За змістом частини 4 статті 64 Господарського кодексу України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до п. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 2 ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було сплачено страхове відшкодування ТОВ «Украгроком» в розмірі 142280,14 грн. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було сплачено страхове відшкодування на користь позивача в розмірі 89910,92 грн.

Отже, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статей 993 ,1194 ЦК України позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню 52369,22 грн.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову в частині стягнення з відповідача 52369,22 грн шкоди, заподіяної в наслідок ДТП, у зв`язку з чим позовні вимоги задовольняються судом як законні та обґрунтовані.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

У поданому позові позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з 2270,00 грн судового збору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 2270,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (вул. Роменська, 79/2, м. Суми, 40002; код за ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070; код за ) 52369,22 грн (п`ятдесят дві тисячі триста шістдесят дев`ять грн 22 коп.) шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 24.01.2022.

Суддя В.Л. Котельницька