ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2022 р. Справа№ 910/18389/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 (повний текст рішення складено 25.10.2021)

у справі № 910/18389/20 (суддя Трофименко Т.Ю.)

За позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат"

про припинення дії, що порушує право, шляхом заборони надання послуги транспортування природного газу, -

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про припинення дії, що порушує право, шляхом заборони надання послуги транспортування природного газу.

18.01.2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову, у якій викладено позовні вимоги таким чином:

1) Визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" щодо приєднання ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" до газотранспортної системи на ділянці (Ду 800) нитки "ККЦ" ГРС-1 м. Кам`янське з ЕІС код 56ZOPDNP40138030 протиправними, а приєднання ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" до магістрального трубопроводу таким, що не відбулося.

2) Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" надавати замовникам послуг транспортування розподіл потужності, доступ до потужності у точці виходу до нитки ККЦ (ГРС-1 м. Кам`янське) з ЕІС код 56ZOPDNP40138030.

3) Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" підтверджувати замовникам послуг транспортування номінації у точці виходу ККЦ (ГРС-1 м. Кам`янське) з ЕІС код 56ZOPDNP40138030 для потреб Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" () в природному газі.

4) Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" здійснювати алокацію подач природного газу замовникам послуг транспортування природного газу у точці виходу ККЦ (ГРС-1 м. Кам`янське) з ЕІС код 56ZOPDNP40138030 для потреб Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" () в природному газі. (т. 2, а.с. 207-212).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що правові підстави для фактичного надання транспортування природного газу відсутні, оскільки порушено процедуру приєднання до газотранспортної системи.

Отже, позивач зазначив, що в даному випадку матимуть місце наступні негативні наслідки від пуску Оператором ГТС газу на адресу ПАТ "ДМК" як прямому споживачу:

1) АТ "Дніпропетровськгаз" не володіє інформацією щодо технічної справності ДУ 800, наявності виконавчо-технічної документації на нього, одночасно, в зоні розташування ПАТ "ДМК" перебувають як промислові споживачі, так і побутові, що, також викликає серйозне занепокоєння у АТ Дніпропетровськгаз".

2) Вихід вищевказаних підприємств з зони розподілу АТ Дніпропетровськгаз" призведе до суттєвого зростання тарифу на розподіл для споживачів всіх форм власності, а саме, на 16,4 %. Тобто, замість 1,14 грн/за розподіл м3 (без ПДВ, у розрахунках тарифу, що діє у поточний момент), споживачі будуть змушені сплачувати 1,33 грн./м3 без ПДВ виходячи з того, що розрахований обсяг річної замовленої потужності ПАТ "ДМК" по газовому року 2019 - 2020 років складає - 176 836 520,22 м3.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов у даній справі не спрямований на поновлення прав позивача, оскільки такі права АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" не порушені, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні цього позову. Місцевий господарський суд також зазначив, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач фактично просить встановити певні обставини, які, за його твердженнями, мали місце у минулому, та надати їм правову оцінку, а також те, що позивач фактично просить суд зобов`язати відповідача не вчиняти дії на майбутнє, не довівши при цьому порушення свого права, яке можна відновити у зазначений ним спосіб.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зокрема скаржник зазначає, що ним у позові було наведено негативні наслідки від пуску Оператором ГТС газу на адресу ПАТ «ДМК», як прямому споживачу, а саме:

1) АТ "Дніпропетровськгаз" не володіє інформацією щодо технічної справності ДУ 800, наявності виконавчо-технічної документації на нього, одночасно, в зоні розташування ПАТ "ДМК" перебувають як промислові споживачі, так і побутові, що, також викликає серйозне занепокоєння у АТ Дніпропетровськгаз".

2) Вихід вищевказаних підприємств з зони розподілу АТ Дніпропетровськгаз" призведе до суттєвого зростання тарифу на розподіл для споживачів всіх форм власності, а саме, на 16,4 %. Тобто, замість 1,14 грн/за розподіл м3 (без ПДВ, у розрахунках тарифу, що діє у поточний момент), споживачі будуть змушені сплачувати 1,33 грн./м3 без ПДВ виходячи з того, що розрахований обсяг річної замовленої потужності ПАТ "ДМК" по газовому року 2019 - 2020 років складає - 176 836 520,22 м3.

Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції по тексту рішення фактично встановлює обставини в минулому та надає їм оцінку. Крім того позивача звертає увагу, що на момент розгляду справи порушення прав позивача вже відбувалось, а тому зобов`язання відповідача вчинити дії, направлені на припинення транспортування природного газу ПАТ «ДМК», як прямому споживачу, не є захистом прав на майбутнє та свідчить про невірну кваліфікацію судом першої інстанції правовідносин, які виникли між сторонами. Всі інші доводи апеляційної скарги аналогічні обґрунтуванню позовних вимог.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 року, розгляд справи призначено на 22.12.2021 року.

01.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/18389/20.

09.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу.

13.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", третьої особи у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу та клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. на лікарняному, сформовано для розгляду справи №910/18389/20 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Мальченко А.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 року у справі №910/18389/20 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, клопотання Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon" задоволено, розгляд справи призначено на 11.01.2022 року.

21.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну.

10.01.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

10.01.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від третьої особи надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії довіреності.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, сформовано для розгляду справи №910/18389/20 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Мальченко А.О., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 року у справі №910/18389/20 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

В судовому засіданні 11.01.2022 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники відповідача та третьої особи надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.01.2016 року між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (АТ "Дніпропетровськгаз") та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (ПАТ "ДМК") укладено договір розподілу природного газу відповідно до заяви приєднання №094295АХ17АР016.

06.10.2020 року на адресу АТ "Дніпропетровськгаз" надійшов лист ПАТ "ДМК" від 05.10.2020 року №01/625, у якому останній повідомив позивача про намір з 01 грудня перейти на постачання природного газу по "прямій трубі" з ГРС-1 ТОВ "Оператора ГТС України" та розірвати чинний договір на розподіл природного газу, а також запропонував діючий вихід з ГРС-1 на мережі АТ "Дніпропетровськгаз" (газопроводи Ду 500 та Ду 600) ПАТ "ДМК" в подальшому використовувати для забезпечення субспоживачів комбінату та для забезпечення потреб ПАТ "ДМК" при проведенні ремонтно-профілактичних робіт на газопроводі Ду800. (т.1, а.с. 10).

20.10.2020 року на адресу АТ "Дніпропетровськгаз" надійшли листи від 16.10.2020 року №01/658 та №01/659, у яких ПАТ "ДМК" повідомив позивача про те, що з 01.12.2020 року здійснює перехід на постачання природного газу по "прямій трубі" з ГРС-1 ТОВ "Оператор ГТС України" та відповідно до Кодексу ГРМ змінює заявлений обсяг річної замовленої потужності на 2021 рік по всіх точках обліку до 1 361 900 м3, в тому числі, по точці ДМК (промисловий майданчик) - 1 200 000 м3 для можливості використання газопроводів Ду 500, Ду 600 в 2021 році на період ремонтно-профілактичних робіт на Ду 800 (за необхідності), а також про те, що субспоживач ПАТ "Дніпровагонмаш" сповіщений про необхідність вжиття заходів щодо забезпечення безпечного газопостачання свого підприємства. (т.1, а.с. 11-12).

Листом від 20.10.2020 року №490007.2-Сл-12964-1020 АТ "Дніпропетровськгаз" звернулося до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) з повідомленням про ситуацію, що склалася, та проханням надати роз`яснення з приводу наявності правових підстав для приєднання ПАТ "ДМК" до газотранспортної системи; прийняти рішення щодо заборони ПАТ "ДМК" здійснювати приєднання до газотранспортної системи; витребувати у ПАТ "ДМК" інформацію та копії документів на підтвердження технічної можливості експлуатації Ду 800, а також виробничо-технічну документацію на вказаний газопровід. (т.1, а.с. 13-15).

Листом від 23.10.2020 року №490007.2-Сл-13114-1020 АТ "Дніпропетровськгаз" звернулося до відповідача та НКРЕКП та повідомило про відсутність правових та технічних підстав для переходу на постачання природного газу по "прямій трубі" з ГРС-1.

У відповідь на вказаний лист ТОВ "Оператор ГТС України" листом від 05.11.2020 №ТОВВИХ-20-12470 повідомило, що ПАТ "Дніпровський меткомбінат" є прямим споживачем в розумінні Кодексу ГТС, у зв`язку з чим між ТОВ "Оператор ГТС України" та ПАТ "Дніпровський меткомбінат" на виконання вимог Кодексу ГТС було укладено договір транспортування природного газу від 27.12.2019 року №4/19-1206-02 та технічну угоду про умови приймання-передачі природного газу від 01.01.2020 року №. Також між ТОВ "Оператор ГТС України" та ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" було оформлено Акт №КС-100713 від 01.01.2020 року розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін по ККЦ ГРС-1 м. Кам`янське. (т.1, а.с. 22-26).

Листом від 02.11.2020 року №490007.1-Сл-13543-1120 АТ "Дніпропетровськгаз" повідомило ПАТ "ДМК" про відсутність правових підстав та технічної можливості для переходу на постачання природного газу по "прямій трубі" з ГРС - 1. (т.1, а.с. 29-32).

Листом від 12.11.2020 року №490007.1-Сл-14194-1120 АТ "Дніпропетровськгаз" знову звернулося до НКРЕКП з проханням вжити заходів до запобігання порушення ліцензійних умов з боку ТОВ "Оператор ГТС", на підставі підп. 1, 11 частини 1 ст. 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", прийняти рішення щодо заборони вказаному ліцензіату здійснювати приєднання ПАТ "ДМК" до газотранспортної системи. (т.1, а.с. 35-38).

Як зазначає позивач, відповідей на листи від 20.10.2020 року №490007.2-Сл-12964-1020, від 23.10.2020 року №49007.2-Сл-13115-1020, від 02.11.2020 року №490007.1-Сл-13543-1120, від 12.11.2020 року №490007.1-Сл-14194-1120 на адресу АТ "Дніпропетровськгаз" не надходили.

Отже, із вказаних вище обставин, позивач дійшов висновку, що ПАТ "ДМК" має намір отримувати послуги транспортування природного газу по "прямій трубі" з ГРС - 1 за договором від 27.12.2019 року №/19-1206-02, укладеним з ТОВ "Оператор ГТС України".

Відтак, за твердженнями позивача, правові підстави для фактичного надання транспортування природного газу відсутні, оскільки порушено процедуру приєднання до газотранспортної системи.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що передумовою здійснення транспортування природного газу є факт приєднання до газотранспортної системи, яке унормовано розділом VI Кодексу ГТС, де у пункті 2 глави 1 передбачено, що замовники приєднання мають право приєднатися до газотранспортної системи у випадку, зокрема, відмови оператором газорозподільної системи у приєднанні у зв`язку з відсутністю або недостатністю вільної потужності, а також, якщо тиск, необхідний для забезпечення потреб замовника, перевищує 1,2 МПа. Однак, оскільки позивач не відмовляв ПАТ "ДМК" в послузі на розподіл природного газу у зв`язку з відсутністю або недостатністю вільної потужності та про потребу у тиску, необхідному для забезпечення потреб замовника, більше 1,2 МПа з боку ПАТ "ДМК" також не повідомлялось, ПАТ "ДМК" не дотримана процедура приєднання через укладення нового договору приєднання, то підстави для пуску газу по Ду 800 відсутні.

Також позивач зазначає, що на сьогодні відсутні не тільки правові, але й технічні підстави для здійснення пуску гуску газу ПАТ"ДМК", як прямому споживачу.

З огляду на предмет спору у даній справі колегія суддів, залишаючи рішення суду першої інстанції, враховує наступне.

Матеріали справи містять судові рішення по справі № 904/2104/19(910/4994/21) за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" до товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат про визнання недійсним договору транспортування природного газу від 27.12.2019 № /19-1206-02, укладеного між відповідачами. В обґрунтування позовних вимог у даній справі позивач посилається на порушення п.30 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу", п.п.1-3,5,7,9 глави 1 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493; надання доступу до потужностей у точці виходу ККЦ (ГРС-1 м.Кам`янське) ЕІС код 56ZOPDNP40138030 є незаконним, оскільки приєднання до газотранспортної системи у відповідності до чинного законодавства не відбулося; АТ "Дніпропетровськгаз" не відмовляло ПАТ "ДМК" у послузі на розподіл природного газу у зв`язку з відсутністю або недостатністю вільної потужності; про потребу у тиску, необхідному для забезпечення потреб замовника, більше 1,2 МПа з боку ПАТ "ДМК" не повідомлялось; з боку ПАТ "ДМК" не дотримана процедура приєднання через укладення нового договору на приєднання, отже підстави для транспортування газу по Ду 800 відсутні; укладення договору без наявності факту приєднання з боку ПАТ "ДМК" до газотранспортної системи, без якого здійснення транспортування природного газу є неможливим.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021, залишеним без змін Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2021р. у справі 904/2104/19(910/4994/21) у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволені позову суди дійшли наступних висновків.

«Оспорюваний правочин відповідає типовому договору, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 і не суперечить йому за змістом.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГТС приєднання об`єктів (у тому числі тих, які плануються збудувати) замовника приєднання до газотранспортної системи є нестандартним приєднанням.

Згідно з п.3 глави 1 розділу VI Кодексу ГТС, замовники приєднання мають право приєднатися до газотранспортної системи у випадку: відмови оператором газорозподільної системи замовнику приєднання у зв`язку з відсутністю або недостатністю вільної потужності; якщо замовник приєднання є газодобувним підприємством, який приєднує об`єкти видобутку/виробництва природного газу (біогазу); якщо замовник приєднання є оператором газорозподільної системи, межа території ліцензійної діяльності якого максимально наближена до точки приєднання; якщо тиск, необхідний для забезпечення потреб замовника, перевищує 1,2 МПа.

Разом з тим, абз.1 ч.1 ст.19 Закону України Про ринок природного газу передбачено, що суб`єкти ринку природного газу є рівними у праві на отримання доступу до газотранспортних та газорозподільних систем, газосховищ, установки LNG та на приєднання до газотранспортних і газорозподільних систем.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.19 Закону України Про ринок природного газу, оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи зобов`язані за зверненням суб`єкта ринку природного газу (замовника) забезпечити його приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи.

Наведеним нормам кореспондується положення пункту 5 глави 1 Розділу VI Кодексу ГТС, де визначено, що оператор газотранспортної системи зобов`язаний за зверненням замовника приєднання забезпечити приєднання його об`єкта будівництва (у т.ч. об`єкта, який планується збудувати на земельній ділянці, що знаходиться у власності чи користуванні замовника) або існуючого об`єкта до газотранспортної системи за умови дотримання технічних норм та стандартів безпеки та за умови виконання замовником приєднання вимог цього Кодексу та чинного законодавства України.

Таким чином, безпідставні твердження позивача щодо виключного переліку умов, коли замовник приєднання має право приєднатися до газотранспортної системи, оскільки саме Закон України Про ринок природного газу передбачає право будь-якого суб`єкта ринку природного газу на приєднання до газотранспортної системи та встановлює відповідний обов`язок оператора газотранспортної системи забезпечити таке приєднання на недискримінаційних умовах.

Відповідно до пункту 9 глави 1 Розділу VI Кодексу ГТС приєднання об`єктів замовника оператором газотранспортної системи здійснюються на підставі договору на приєднання, який передбачає, зокрема: права та обов`язки сторін; строки та умови виконання приєднання; період обов`язкового виконання договору приєднання, а також умови його розірвання; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору приєднання, у тому числі порушення передбачених строків виконання робіт; розмір або спосіб визначення оплати за приєднання, а також терміни внесення оплати окремими частинами (за необхідності); обсяг робіт, необхідних для виконання приєднання (технічний нагляд, підключення об`єкта замовника до газотранспортної системи, підключення, вартість стравленого газу тощо); умови одержання доступу до об`єктів, що належать суб`єкту приєднання, з метою будівництва або розширення мережі, необхідної для виконання приєднання; умови та спосіб, визначені замовником (власність (у тому числі шляхом купівлі-продажу), користування, господарське віддання, експлуатацію), передачі об`єктів газотранспортної системи оператору газотранспортної системи.

Системний аналіз наведених вище положень, з урахуванням визначення поняття приєднання наданого у статті 1 Закону України Про ринок природного газу, дає підстави для висновку, що процедура приєднання здійснюється з метою створення технічних умов для транспортування природного газу у зв`язку з підключенням об`єкту споживача до газотранспортної системи. Тобто, якщо наявне підключення об`єкта замовника до газотранспортної системи і, при цьому, існує технічна можливість для надання послуг транспортування природного газу, то приєднання є таким, що існує.

Наявні в матеріалах справи докази, зокрема, акт №КС-100713 від 01.01.2020 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін по ККЦ ГРС-1 м.Кам`янське та технічної угоди про умови приймання-передачі природного газу від 01.01.2020 №, укладеної між відповідачем-1 та відповідачем-2, а також лист ТОВ Оператор ГТС України від 05.11.2020, відповідно якого відповідач-1 визнає ПАТ ДМК прямим споживачем, свідчать про те, що об`єкти ПАТ ДМК на момент звернення позивача із позовом, є підключеними до газотранспортної системи, а приєднання до газотранспортної системи є таким, що існує.

Відтак, оператор ГТС не вчиняв дій з приєднання об`єктів ПАТ "Дніпровський меткомбінат" до газорозподільної системи безпосередньо, оскільки прийняв від АТ "Укртрансгаз" майно в тому стані і статусі, що існувало на момент передачі такого майна, зокрема, у стані приєднання об`єктів ПАТ "Дніпровський меткомбінат" до газотранспортної системи.

Отже, у даному випадку відсутні підстави для застосування положень розділу VІ Кодексу ГТС, який регулює технічні умови доступу та порядок приєднання до газотранспортної системи.

Порядок укладення договору транспортування природного газу врегульовано розділом VIII Кодексу ГТС. Зокрема, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом (пункт 1 глави 1 розділу VIII Кодексу).

Згідно з п.2 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС для укладення договору транспортування замовник послуг транспортування надає оператору газотранспортної системи: заяву на укладення договору транспортування, за формою оператора газотранспортної системи, є публічною інформацією та оприлюднюється на його веб-сайті; у випадку, якщо замовником послуг транспортування є нерезидент України, додатково надається документ, що підтверджує його реєстрацію в якості суб`єкта господарювання в країні його постійного місцезнаходження; документи, що підтверджують повноваження осіб представляти, у тому числі вчиняти правочини, замовника послуг транспортування.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС для укладення договору транспортування оператор газотранспортної системи не має права вимагати документи та/або інформацію, що не передбачені в пункті 2 цієї глави.

ПАТ "Дніпровський меткомбінат" є прямим споживачем, а тому відповідно до Кодексу ГТС з ним було укладено договір транспортування природного газу від 27.12.2019 №/19-1206-02. Об`єкти ПАТ "ДМК" були приєднані (фізично підключені) до газотранспортної системи, тобто існувала технічна можливість транспортування природного газу, відтак у оператора ГТС були відсутні підстави у відмові в укладенні договору транспортування.

Відповідно до п.10. глави 1 розділу VІ Кодексу ГТС, за необхідності реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до газотранспортної системи об`єкта, у тому числі в результаті зміни форми власності чи власника цього об`єкта, коли виникає необхідність збільшення технічної потужності в точці приєднання або її перенесення, з новим чи діючим власником об`єкта має бути укладений новий договір приєднання відповідно до умов цього Кодексу.

Тобто, лише у випадку, якщо після зміни власника об`єкта, приєднаного до ГТС, є необхідність реконструкції чи технічного переоснащення цього об`єкту, у зв`язку з потребою збільшення технічної потужності або перенесення точки приєднання, є підстави укладення договору приєднання, в інших випадках зміни власника приєднаного до ГТС об`єкту не є підставою укладання нового договору на приєднання.

Апеляційний господарський суд вважає безпідставними доводи позивача про відсутність доказів введення в експлуатацію газопроводу Ду 800, оскільки у акті Дніпровського металургійного комбінату ім.Ф.Е.Дзержинського від 23.10.1987 "Про приймання в експлуатацію робочою комісією закінченої реконструкції ГРС-1, яка входить в комплекс заходів комбінованої продувки конвекторів ІІ етапу будівництва ККЦ" вказано про те, що газопровід Ду 400 з`єднаний з газопроводом Ду 800.

Наведене свідчить про те, що робочою комісією після завершення реконструкції було прийнято в експлуатацію увесь комплекс газопроводів ГРС-1 м.Дніпродзержинськ, у тому числі Ду 800. Доводів зворотного позивачем не надано.

Крім того, державне майно - газопроводи ТОВ "Оператор ГТС України" отримано від АТ "Укртрансгаз" на підставі постанови Кабінеті Міністрів України від 15.11.2019 №942 "Про деякі питання управління майном, що перебуває в державній власності та використовується для забезпечення транспортування природного газу магістральними газопроводами".

Згідно з актом Дніпровського металургійного комбінату ім.Ф.Е.Дзержинського від 23.10.1987 робочою комісією після завершення реконструкції було прийнято в експлуатацію ГРС-1 м.Дніпродзержинськ.

Відповідно до наказу ВО "Харківтрансгаз" №257 від 31.12.1987 після реконструкції Дніпродзержинської ГРС-1, Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського передав вказану ГРС на баланс ВО "Харківтрансгаз".

Приймаючи до уваги, що ТОВ "Оператор ГТС України" розпочало свою ліцензійну господарську діяльність з 01.01.2020, діючий оператор ГТС не вчиняв дій з приєднання об`єктів ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" до газотранспортної системи безпосередньо, оскільки прийняв від АТ "Укртрансгаз" майно, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, в тому стані і статусі, що існувало на момент передачі такого майна, зокрема у стані приєднання об`єктів ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" до газотранспортної системи.

За результатами експертного дослідження, виконаного спеціалізованою установою, встановлено та підтверджено можливість експлуатації газопроводу Ду 800 від КЦ до ГРС 1.»

Згідно із ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 910/23369/17).

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Колегія суддів зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996р. у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб`єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Вирішуючи спір, суд має з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Отже, як вже було вище зазначено, спір у даній справі виник на думку позивача у зв`язку з тим, що правові підстави для фактичного надання транспортування природного газу відповідачем третій особі відсутні, оскільки порушено процедуру приєднання до газотранспортної системи.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту позову вбачається, що по суті позовні вимоги стосуються правовідносин, які склались у Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (відповідача) та Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (третя особа).

В той же час, місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що зі змісту поданого позову не вбачається, яким чином приєднання/неприєдання ПАТ "ДМК" до газотранспортної системи на ділянці (Ду 800) нитки "ККЦ" ГРС-1 м. Кам`янське з ЕІС код 56ZOPDNP40138030 та пуск газу по трубі Ду 800 стосується самого товариства-позивача як юридичної особи та порушує будь-які його права.

Щодо доводів скаржника, що вихід вищевказаних підприємств з зони розподілу АТ «Дніпропетровськгаз» призведе до суттєвого зростання тарифу на розподіл для споживачів всіх форм власності є припущенням позивача, яке не обґрунтовано належними доказами, розрахунками, документами тощо.

По суті такі доводи сприймаються колегією суддів, як припущення позивача на майбутнє, яке не має факту настання на день звернення позивача з даним позовом.

Колегія суддів також вважає, що в даному випадку суд першої інстанції правомірно зазначив, що зазначені позивачем негативні наслідки від пуску Оператором ГТС газу на адресу ПАТ "ДМК" як прямому споживачу свідчать про спрямування позову на захист прав третіх осіб (споживачів).

Також колегія суддів зазначає, що позивач не обґрунтував будь-яким чином свої повноваження щодо оцінки технічної можливості здійснення транспортування природного газу на адресу ПАТ «ДМК», при цьому таку компетенцію має Оператор ГТС, що як він і зазначає ним було зроблено, зокрема своїм листом ТОВ «Оператор ГТС України» від 05.11.2020 року підтверджено, що ПАТ «ДМК» є прямим споживачем.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд вірно дійшов висновку про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу при зверненні до суду із цим позовом.

При цьому, слід зазначити, що з урахуванням конкретних обставин даної справи, вимога про визнання дій відповідача щодо приєднання ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" до газотранспортної системи на ділянці (Ду 800) нитки "ККЦ" ГРС-1 м. Кам`янське з ЕІС код 56ZOPDNP40138030 протиправними, а приєднання ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" до магістрального трубопроводу таким, що не відбулося по своїй суті є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки, як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності.

Отже, звертаючись до суду з вимогою про визнання незаконними дій відповідача, позивач фактично просив установити певні обставини, які, на його думку, відбулись в минулому, надати їм правову оцінку, а саме, неналежному виконанню відповідачем своїх зобов`язань за договором укладеним з третьою особою.

Разом з тим, законом не передбачено такого способу захисту цивільних прав або інтересів, як визнання незаконною дії суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення відповідної вимоги не призводить до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів. Тому встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/16981/17, від 11.06.2019 у справі № 910/15651/17, від 14.05.2019 у справі № 910/16744/17).

Щодо іншої частини позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що такі вимоги спрямовані на майбутнє, а тому позов в цій частині не може бути задоволений.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині позовних вимог про заборону Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" надавати замовникам послуг транспортування розподіл потужності, доступ до потужності у точці виходу до нитки ККЦ (ГРС-1 м. Кам`янське) з ЕІС код 56ZOPDNP40138030, заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" підтверджувати замовникам послуг транспортування номінації у точці виходу ККЦ (ГРС-1 м. Кам`янське) з ЕІС код 56ZOPDNP40138030 для потреб Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" () в природному газі, заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" здійснювати алокацію подач природного газу замовникам послуг транспортування природного газу у точці виходу ККЦ (ГРС-1 м. Кам`янське) з ЕІС код 56ZOPDNP40138030 для потреб Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" () в природному газі колегія суддів виходить з наступного.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Колегія звертає увагу, що загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Як вже було зазначено, у частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом з тим зазначені позивачем вимоги не передбачені законом. Вимога заборонити відповідачу вчиняти певні дії в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

Також колегія суддів звертає увагу, що позовна вимога про заборону відповідачу вчиняти дії, які по суті спрямовані на виконання умов договору транспортування природного газу від 27.12.2019 року №4/19-1206-02, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровсьгаз" та публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат", є втручанням у господарську діяльність сторін.

Колегія суддів враховуючи вищевикладене вважає, що позивачем не доведено факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідача.

Щодо долученого до апеляційної скарги листа №11238/16.4.2/7-21 від 30.09.2021 року НКРЕКП колегія суддів зазначає, що такий лист не може бути взятий до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3, ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

З матеріалів справи вбачається, що лист №11238/16.4.2/7-21 від 30.09.2021 року НКРЕКП, не був поданий на розгляд в суді першої інстанції і відповідно не досліджувався останнім, при цьому, скаржник не був позбавлений можливості надати такий доказ під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак своїм правом не скористався.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 року у справі №910/18389/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 року у справі № 910/18389/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18389/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.01.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз