ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 Справа № 914/2929/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Тобакко Шоп, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Львів-Буд 2, м. Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 301 542,09 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Тобакко Шоп звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Львів-Буд 2 про стягнення заборгованості в розмірі 361 542,09 грн.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, судом встановлено наявність підстав для залишення її без руху.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.09.2021 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Тобакко Шоп до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Львів-Буд 2 про стягнення заборгованості в розмірі 361 542,09 грн. залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.

20.10.2021 р. представником позивача, на виконання вимог ухвали суду від 27.09.2021 р. про залишення позовної заяви без руху, долучено до матеріалів справи заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками за вх. № 24465/21.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.10.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 24.11.2021 р.

24.11.2021 р. в судовому засіданні, відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошено перерву до 15.12.2021 р.

29.11.2021 р. представником відповідача подано на адресу суду заяву з додатком про визнання позову та про розстрочення виконання рішення суду за вх. № 4895/21.

14.12.2021 р. представником позивача подано на адресу суду заяву за вх. № 30128/21, в якій зазначається про те, що позивач не заперечує проти розстрочення виконання рішення суду у даній справі, оскільки це відповідає домовленостям сторін щодо порядку та строків виконання зобов`язань відповідачем.

Призначене на 15.12.2021 р. підготовче засідання не відбулося з технічних причин, у зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні Господарського суду Львівської області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.12.2021 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/2929/21 на тридцять днів з 21.12.2021 року. Підготовче засідання у даній справі призначено на 20.01.2022 р.

10.01.2022 р. представником відповідача подано на адресу суду письмові пояснення з додатками за вх. № 384/22, в яких зазначається про те, що відповідачем частково оплачено заборгованість у розмірі 60 000,00 грн. Також у поданих письмових поясненнях відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду з січня 2022 року до травня 2022 року за наступним графіком: до 31 січня 2022 року 60 000,00 грн.; до 28 лютого 2022 року 60 000,00 грн.; до 31 березня 2022 року 60 000,00 грн.; до 30 квітня 2022 року 60 000,00 грн.; до 31 травня 2022 року 61 542,09 грн.

20.01.2022 р. представник позивача в підготовче засідання не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

20.01.2022 р. представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, , хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

20.01.2022 р. представником відповідача подано на адресу суду заяву за вх. № 1574/22, в якій відповідач зазначає про те, що повністю підтримує подану заяву про визнання позову та підтверджує викладене в поданих письмових поясненнях за вх. № 384/22 від 10.01.2022 р. Просить суд при винесенні рішення врахувати часткову сплату заборгованості в розмірі 60 000,00 грн. та закрити провадження в цій частині. Також просить суд розстрочити виконання рішення суду у даній справі та здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Крім того, 20.01.2022 р. представником відповідача подано на адресу суду клопотання про повернення позивачу з Державного бюджету України 50% судового збору з врахуванням часткової сплати боргу відповідачем під час розгляду справи № 914/2929/21 на підставі ст. 130 ГПК України.

Враховуючи ч.3 ст.222 ГПК України, відповідно до якої, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу під час судового засідання 20.01.2022 р. не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст. 81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/2929/21.

В судовому засіданні 20.01.2022 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача:

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 03 грудня 2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОБАККО ШОП" (згідно умов Договору - Орендодавець, далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЬВІВ-БУД 2" (згідно умов Договору - Орендар, далі - відповідач) було укладено договір № 03/12/18 оренди нерухомого майна (надалі - Договір, копія долучена позивачем до матеріалів справи). Відповідно до п. 1.1. договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування на умовах оренди нежитлове приміщення загальною площею 1 692,60 кв. м., що знаходиться за адресою: Україна, Львівська область, м. Львів, вул. Зелена, буд 238 (нежитлові приміщення цеху літ В -1). Відповідно до п. 3.1. Договору Орендар сплачує Орендодавцю згідно умов цього Договору: орендну плату; плату за відшкодування послуг постачальних організацій (водоканал, обленерго, ін ). У п. 3.2.4. Договору сторони погодили, що щомісячна орендна плата за погодженням сторін за користування Об`єктом оренди визначається з розрахунку 50,00 грн. за 1 (один) кв. м. орендованої площі, включаючи ПДВ. Загальна орендна плата за користування Об`єктом оренди становить 84 630,00 грн. за місяць. На підставі додаткової угоди № 2 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна № 03/12/18 від 03 грудня 2008 р. (копія додаткової угоди № 2 долучена позивачем до матеріалів справи) орендна плата протягом квітня та травня 2020 р. становила 42 315,00 грн. за місяць. Відповідно до п. 3.4. Договору Орендна плата сплачується в національній валюті України в безготівковому порядку, шляхом перерахування авансового платежу на поточний рахунок Орендодавця не пізніше 05 числа розрахункового місяця. Однак, як зазначає позивач, у порушення умов Договору, Відповідач лише частково виконав зобов`язання за укладеним Договором оренди. Станом на момент звернення з даним позовом до суду відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу 361 542,09 грн.

29.11.2021 р. представником відповідача подано на адресу суду заяву з додатком про визнання позову та про розстрочення виконання рішення суду за вх. № 4895/21.

14.12.2021 р. представником позивача подано на адресу суду заяву за вх. № 30128/21, в якій зазначається про те, що позивач не заперечує проти розстрочення виконання рішення суду у даній справі, оскільки це відповідає домовленостям сторін щодо порядку та строків виконання зобов`язань відповідачем.

Позиція відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2021 р. представником відповідача подано на адресу суду заяву з додатком про визнання позову та про розстрочення виконання рішення суду за вх. № 4895/21.

Крім того, 10.01.2022 р. представником відповідача подано на адресу суду письмові пояснення з додатками за вх. № 384/22, в яких зазначається про те, що відповідачем частково оплачено заборгованість у розмірі 60 000,00 грн. та доказ такої сплати в сумі 60 000,00 грн. Також у поданих письмових поясненнях відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду про стягнення решти суми заборгованості 301 542,09 грн. з відповідача на користь позивача з січня 2022 року до травня 2022 року за наступним графіком: до 31 січня 2022 року 60 000,00 грн.; до 28 лютого 2022 року 60 000,00 грн.; до 31 березня 2022 року 60 000,00 грн.; до 30 квітня 2022 року 60 000,00 грн.; до 31 травня 2022 року 61 542,09 грн.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, суд встановив наступне.

03 грудня 2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОБАККО ШОП" (за договором - орендодавець, у справі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЬВІВ-БУД 2" (за договором орендар, у справі відповідач) було укладено договір № 03/12/18 оренди нерухомого майна (надалі договір оренди нерухомого майна).

Відповідно до п. 1.1. договору оренди нерухомого майна Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове, платне користування на умовах оренди нежитлове приміщення загальною площею 1 692,60 кв. м., що знаходиться за адресою: Україна, Львівська область, м. Львів, вул. Зелена, буд 238, (нежитлові приміщення арматурного цеху літ В -1).

Згідно з п. 3.1. договору оренди нерухомого майна Орендар сплачує Орендодавцю згідно умов цього Договору: орендну плату; плату за відшкодування послуг постачальних організацій (водоканал, обленерго, інше); плату за послуги, які надаються орендодавцем орендарю за вимогою останнього і стосуються використання об`єкта оренди та не включені до переліку послуг, встановленого цим договором. Вартість, порядок надання, а також порядок та строки оплати таких послуг погоджуються сторонами окремо.

У п. 3.2.4. договору оренди нерухомого майна сторони погодили, що щомісячна орендна плата за погодженням сторін за користування Об`єктом оренди визначається з розрахунку 50 грн. за 1 (один) кв. м. орендованої площі, включаючи ПДВ. Загальна орендна плата за користування Об`єктом оренди становить 84 630,00 грн. за місяць. На підставі додаткової угоди № 2 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна № 03/12/18 від 03 грудня 2008 р. орендна плата протягом квітня та травня 2020 року становила 42 315 грн. за місяць. Відповідно до п. 3.4. договору оренди нерухомого майна орендна плата сплачується в національній валюті України в безготівковому порядку, шляхом перерахування авансового платежу на поточний рахунок Орендодавця не пізніше 05 числа розрахункового місяця.

Позивач повністю виконав зобов`язання за укладеним договором оренди нерухомого майна.

Позивачем долучено до матеріалів справи акт приймання-передачі об`єкта оренди від 15.08.2020 р., відповідно до якого орендар передав, а орендодавець прийняв з строкового, платного користування на умовах оренди нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 1692,60 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, Львівська область, м. Львів, вул. Зелена, 238, нежитлові приміщення арматурного цеху літ. В-1. Вказаний акт приймання-передачі об`єкта оренди підписаний повноважними представниками сторін, підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач лише частково виконав зобов`язання за укладеним договором оренди нерухомого майна. Станом на момент звернення з даним позовом, заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендних платежів становила 361 542,09 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2022 р. представником відповідача подано на адресу суду письмові пояснення з додатками за вх. № 384/22, в яких зазначається про те, що відповідачем частково оплачено заборгованість перед позивачем у розмірі 60 000,00 грн., в підтвердження чого є долучене до матеріалів справи платіжне доручення № 2955 від 30.12.2021 р. на суму 60 000,00 грн.

29.11.2021 р. представником відповідача подано на адресу суду заяву з додатком про визнання позову та про розстрочення виконання рішення суду за вх. № 4895/21.

Крім того, 20.01.2022 р. представником відповідача подано на адресу суду заяву за вх. № 1574/22, в якій відповідач, серед іншого просить суд при винесенні рішення у даній справі врахувати часткову сплату заборгованості в розмірі 60 000,00 грн. та закрити провадження в цій частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідачем оплачено частково основну заборгованість перед позивачем в розмірі 60 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2955 від 30.12.2021 р. на суму 60 000,00 грн., суд вважає за необхідне заяву відповідача за вх. № 1574/22 від 20.01.2022 р. в частині закриття провадження задоволити та закрити провадження у справі стосовно позовної вимоги позивача до відповідача в частині про стягнення основного боргу у сумі 60 000,00 грн. згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору у цій частині).

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Стосовно решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір оренди нерухомого майна № 03/12/18 від 03.12.2018 р.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Одним із основних обов`язків орендаря у зобов`язанні з оренди майна є своєчасне та у повному обсязі внесення орендної плати.

У відповідності до ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.1. договору оренди нерухомого майна Орендар сплачує Орендодавцю згідно умов цього Договору: орендну плату; плату за відшкодування послуг постачальних організацій (водоканал, обленерго, інше); плату за послуги, які надаються орендодавцем орендарю за вимогою останнього і стосуються використання об`єкта оренди та не включені до переліку послуг, встановленого цим договором. Вартість, порядок надання, а також порядок та строки оплати таких послуг погоджуються сторонами окремо.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача на суму 301 542,09 грн. (із врахуванням закриття провадження в частині стягнення 60 000,00 грн., п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України) є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними, вірогідними доказами, не спростовані відповідачем.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2022 р. представником відповідача подано на адресу суду письмові пояснення з додатками за вх. № 384/22. У поданих письмових поясненнях відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду про стягнення 301 542,09 грн. з січня 2022 року до травня 2022 року за наступним графіком: до 31 січня 2022 року 60 000,00 грн.; до 28 лютого 2022 року 60 000,00 грн.; до 31 березня 2022 року 60 000,00 грн.; до 30 квітня 2022 року 60 000,00 грн.; до 31 травня 2022 року 61 542,09 грн.

У вказаних письмових поясненнях за вх. № 384/22 від 10.01.2022 р. відповідач посилається на те, що 11 березня 2021 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/10353/20 було задоволено позов Головного управління ДПС у Львівській області та стягнуто з ТОВ «Львів-Буд 2» 579 404,52 грн. податкового боргу. Як зазначає відповідач, на даний час рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/10353/20 від 11 березня 2021 року не є виконаним, невиконані зобов`язання Відповідача зі сплати податків становлять майже 500 000 грн. Таким чином, при наявності невиконаного рішення суду шодо сплати податкової заборгованості, рішення про стягнення одноразово заборгованості на користь ТОВ «ТОБАККО ШОП» неможливо буде виконати, а також пред`явлення до виконання рішення про стягнення всієї суми призведе до виникнення заборгованості із заробітної плати працівникам Товариства. Відповідач також зазначає про те, що ТОВ «Львів Буд-2» є будівельною фірмою, її діяльність носить сезонний характер, взимку працівники йдуть у відпустку без збереження заробітної плати, оскільки діяльність в зимові місяці практично відсутня. В грудні 2021 року Відповідач частково погасив заборгованість перед Позивачем (копія платіжного доручення № 2955 від 30.12.2021р. на суму 60 000,00 грн. долучена відповідачем до матеріалів справи). Водночас, при почерговому частковому погашенні заборгованостей Товариством - Відповідач зможе повністю погасити борг перед Позивачем до кінця травня 2022 року, як це вже було зроблено з багатьма кредиторами (копії актів звірки розрахунків долучено відповідачем до матеріалів справи). Якщо ж Позивач, не чекаючи поступового погашення боргу, пред`явить до виконання рішення суду про стягнення всієї суми заборгованості одночасно, то відкриття такого виконавчого провадження спонукає ДПС до примусового стягнення всієї суми податкового боргу. Відтак, за умов відсутності у Відповідача вільних коштів, Позивач зможе отримати належні йому кошти тільки після повного погашення податкового боргу. Крім того, відповідач зазначає про те, що у разі пред`явлення до виконання судового рішення про стягнення усієї суми боргу одночасно, це призведе до порушення домовленостей з іншими контрагентами, вкрай негативно вплине на репутацію відповідача як генпідрядника. Зважаючи на викладене, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду за вказаним вище графіком.

14.12.2021 р. представником позивача подано на адресу суду заяву за вх. № 30128/21, в якій зазначається про те, що позивач не заперечує проти розстрочення виконання рішення суду у даній справі, оскільки це відповідає домовленостям сторін щодо порядку та строків виконання зобов`язань відповідачем.

Стосовно поданої заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Згідно частиною 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині вказується, зокрема, про порядок і строк виконання рішення, а також надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (частина 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, за змістом наведеної норми, розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Положеннями частини 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У свою чергу, завданням господарського судочинства згідно приписів статті 2 Господарського процесуального України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

На підтвердження вказаних у заяві обставин, відповідачем долучено до матеріалів справи рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/10353/20 від 11.03.2021 р. про стягнення з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Львів-Буд 2» у банках, обслуговуючих такого платника та з рахунків цього платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, до відповідного бюджету кошти на погашення податкового боргу у загальній сумі 579 404, 52 грн.; акти звіряння з контрагентами відповідача; платіжне доручення № 2955 від 30.12.2021 р. на суму 60 000,00 грн. про часткову сплату відповідачем на користь позивача 60 000,00 грн. у даній справі; фінансова звітність відповідача за 2020 рік.

Суд, враховуючи вищевикладені обставини, зокрема, ступінь вини відповідача у виникненні спору, його фінансове становище та інші обставини, які викладені у заяві відповідача про визнання позову за вх. № 4895/21 від 29.11.2021 р. та у поданих письмових поясненнях за вх. № 384/22 від 10.01.2022 р., дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення у даній справі за визначеним графіком.

Разом із тим, при задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду, судом також враховано приписи частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за якими розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

20.01.2022 р. за вх. № 201/22 представником відповідача подано на адресу суду клопотання про повернення позивачу з Державного бюджету України 50% судового збору з врахуванням визнання позову відповідачем на стадії підготовчого провадження розгляду справи № 914/2929/21, на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2 261,57 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, суд вважає за необхідне повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Тобакко Шоп з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 161,56 грн. (2 261,57 - 50% + 899,999 - внаслідок закриття провадження у справі стосовно позовної вимоги про стягнення основного боргу у сумі 60 000,00 грн.), cплачений на підставі платіжного доручення № 4372 від 20.09.2021 р. на суму 5 424,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 222, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 236-241, 327, 331 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі стосовно позовної вимоги про стягнення основного боргу у сумі 60 000,00 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

2. Позов стосовно решти позовних вимог задоволити повністю.

3. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Львів-Буд 2 (79034, м. Львів, вул. Угорська, 14, корпус 4-11, офіс 8 В; код ЄДРПОУ № 41972518) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Тобакко Шоп (79034, м. Львів, вул. Навроцького, буд. 25; код ЄДРПОУ № 36929151) 301 542,09 грн. заборгованості та 2 261,57 грн. понесених витрат на сплату судового збору

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2022 р. згідно з наступним графіком:

- до 31 січня 2022 року 60 000,00 грн.

- до 28 лютого 2022 року 60 000,00 грн.

- до 31 березня 2022 року 60 000,00 грн.

- до 30 квітня 2022 року 60 000,00 грн.

- до 31 травня 2022 року 61 542,09 грн.

6. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Тобакко Шоп (79034, м. Львів, вул. Навроцького, буд. 25; код ЄДРПОУ № 36929151) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 161,56 грн., cплачений на підставі платіжного доручення № 4372 від 20.09.2021 р. на суму 5 424,00 грн.

7. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 26.01.2022 року.

Суддя Долінська О.З.