ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" січня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3376/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Нагібіна І.В.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 916/3376/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС (21010, м. Вінниця, вул. Івана Богуна, 2, офіс 303, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю САДКОРН (67654, Одеська область, Одеський район, с. Маяки, вул. Українська (колишня Щорса) 3, )

про стягнення 474 881, 80 грн.

за участю представників:

від позивача: з`явився;

від відповідача: з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю САДКОРН заборгованості в сумі 474 881, 80 грн., з яких: 314 804, 09 грн. основний борг, 9 750, 93 грн. пеня, 131 341, 23 грн. штраф, 17 645, 01 грн. 3 % річних, 1 340, 54 грн. інфляційне збільшення, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 7 123, 23 грн.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

15.11.2021р. господарським судом постановлено ухвалу, якою позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» про здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено на 15.12.2021р.

У судовому засіданні 15.12.2021р., за участю представників сторін, судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою оголошено перерву в судовому засіданні щодо розгляду справи по суті до 12.01.2022р. о 14:30, з викликом учасників справи у судове засідання.

04.01.2021р. за вх.№30/22 господарським судом одержано клопотання, в якому відповідач просить суд визнати причини пропуску строку на подання відзиву поважними та поновити пропущений строк для подання відзиву на позовну заяву, та за вх.№31/22 - відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості.

У судовому засіданні 12.01.2022р., за участю представників сторін, судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою задоволено клопотання про поновлення строку на подання відзиву . Також судом оголошено перерву в судовому засіданні щодо розгляду справи по суті до 19.01.2022р., із повідомленням учасників про судове засідання (явка сторін є не обов`язковою).

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 19.01.2022р. за відсутністю представників сторін проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Стислий виклад позиції позивача:

- на виконання зобов`язань за договором поставки № 17/05-2 від 17.05.2021р., позивач передав, а відповідач прийняв товар, погоджений сторонами у Специфікації № 1 до Договору, без жодних зауважень та претензій щодо кількості та/або якості товару;

- відповідач свої зобов`язання щодо здійснення оплати за поставлений товар виконало не належним чином, грошові кошти за поставлений товар сплатило не у повному обсязі, а саме: 19.05.2021 - 73 0000 грн., 28.08.2021 - 50 000 грн.;

- невиконане відповідачем зобов`язання щодо оплати товару згідно умов договору є підставою для застосування до останнього санкцій, а саме: пені, штрафу, 30 % річних та інфляційного збільшення.

- з клопотанням відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 10 % позивач не погоджується, оскілки відповідачем не надано доказів скрутного матеріального становища, та із дати оплати минуло достатньо часу і жодних дій щодо оплати не здійснювалося відповідачем. Окрім того, чинним законодавством не передбачено зменшення судом 30% річних та інфляційних.

Стислий виклад позиції відповідача:

- відповідач частково визнає позовні вимоги у частині існуючої заборгованості за поставлений товар у загальному розмірі 314 804,09 грн., як основного боргу;

- відповідач не погоджується із розміром пені та штрафу, оскільки вважає їх розмір не справедливим та значно перевищеним та просить суд їх зменшити до 10% від заявлених позивачем, а саме: пені до 975,01 грн., штрафу до 13 134, 12 грн., відсотків річних до 1 764,50 грн., інфляційне збільшення до 13,41 грн., з врахуванням постанови Великої палати Верховного Суду України від 18.03.2020 у справі №902/417/18;

- відповідача мав реальний намір виконати взяті на себе грошові зобов`язання вчасно, проте покупці відповідача і по цей день не розрахувалися за отриманий товар, проте пообіцяли розрахуватися у березні 2022 року, тому у відповідача наразі тимчасово відсутні кошти для оплати отриманого товару не тільки за договором поставки, про який йде мова у позовній заяві, а й за іншими договорами поставки;

- позивач не надає суду будь-яких доказів донесення ним збитків.

- загальна сума розміру штрафу, пені, інфляційних збитків у даній справі становить більше ніж 50% від суми заборгованості за товар. Тобто, у разі задоволення позовних вимог у повному обсязі, позивач фактично не компенсує завдані збитки, а лише надмірно збагатися, що порушує принципи відповідальності за невчасне виконання грошових зобов`язань.

- доказом того, що відповідач наразі перебуває у скрутному фінансовому стані є відкрите виконавче провадження №67376258 щодо стягнення з відповідача заборгованості на користь фермерського господарства «АГРОФАТТОРІЯ» у розмірі 144 417,73 грн., про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження по справі №67376258 від 04.11.2021 року, а також відкриття провадження по справі №916/3942/21, яка знаходиться на розгляді у Господарському суді Одеської області по справі №916/3942/21.

Обставини справи встановлені судом.

17.05.2021р. між ТОВ ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю САДКОРН (Покупець) укладено договір поставки №17/05-02, згідно з яким у строки, передбачені цим Договором Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар (насіння сільськогосподарських культур та/або засоби захисту рослин та/або мінеральні добрива), визначений Сторонами у специфікаціях до даного Договору (надалі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених цим Договором (Специфікаціями до нього).

Відповідно до п. 1.2. договору предметом поставки є визначений Товар з найменуванням, у кількості та за ціною, зазначеними у Специфікації, підписаних Постачальником та Покупцем, які є невід`ємними частинами цього Договору. Ціна товару, що вказана у Специфікаціях, визначена на дату їх складання.

Згідно з п. 2.1. договору загальна кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначається загальною кількістю Товару, зазначеною у всіх Специфікацій, підписаних в рамках цього Договору.

За умовами п.п. 3.1., 3.2. договору, ціна Товару, що є предметом даного Договору, вказується у Специфікаціях до даного Договору в національній валюті. Сторони встановлюють ціну на вартість Товару у гривнях, а також визначають її еквівалент у іноземній валюті (доларах США). Загальна сума Договору складається із семи всіх Специфікацій, підписаних в рамках нього Договору.

Порядок та строки оплати Товару визначаються у відповідних Специфікаціях щодо умов поставки такого товару (п. 5.5. договору).

Підписанням видаткової накладної Покупець засвідчує факт передачі разом з Товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікатів якості (відповідності), інструкції щодо використання та застосування даного Товару (п.6.8. договору).

Відповідно до п. 6.9. договору Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем: за кількістю (одиниць виміру) відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; за якістю - відповідно до якості, вказаної у документі про якість.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що у разі порушення покупцем строків перерахування платежів, передбачених цим договором, покупець на першу письмову вимогу постачальника сплачує Постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від не перерахованої у строк суми за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 10 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 % від вартості договору за кожен такий факт порушення терміну платежу.

Відповідно до п. 7.8. договору у разі невиконання чи неналежного виконання Покупцем грошових зобов`язань, щодо оплати вартості отриманого Товару, Покупець, відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, сплачує на користь Постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами, виходячи з 30 % річних, нарахованих на суму заборгованості.

За умовами п. 7.9. договору відповідно до ст. 259 ЦК України, Сторони домовились про те, що стосовно вимог по оплаті вартості Товару, а також вимог, пов`язаних з несвоєчасною оплатою Товару (штрафних санкцій), застосовується збільшений строк позовної давності у п`ять років. Крім цього, сторони відповідно до частини шостої ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за даним Договором, здійснюється без обмеження строку.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2021. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від обов`язку викопати зобов`язання за ним, які виникли під час його дії (п. 9.1. договору).

У Специфікації №1 від 17.05.2021р. до Договору поставки № 17/05-2 від 17 травня 2021, сторони погодили, зокрема найменування товару, кількість, загальну вартість, терміни поставки, а також визначили порядок та строк оплати товару, а саме: 87 560,81 грн. оплачується Покупцем в строк до 21 травня 2021 року; 175 121,64 грн. оплачується Покупцем в строк до 30 липня 2021 року; 175 121, 64 грн. оплачується Покупцем в строк до 30 вересня 2021 року.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму разом з ПДВ 437 804, 09 грн., про що свідчить підписана між сторонами та скріплена печатками видаткова накладна №220 від 21.05.2021р.

Також, позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №245 від 17.05.2021р. на загальну суму 437 804, 09 грн.

Окрім того, 02.06.2021р. у Єдиному реєстрі податкових накладних за № зареєстровано податкову накладну №55 від 19.05.2021р. на загальну суму 73 000 грн., з яких загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою 12 166, 67 грн., про що свідчить відповідна квитанція.

Також, 14.06.2021р. у Єдиному реєстрі податкових накладних за № зареєстровано податкову накладну №80 від 21.05.2021р. на загальну суму 364 804, 09 грн., з яких загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою 60 800, 68 грн., про що свідчить відповідна квитанція.

В свою чергу відповідачем здійснено оплату наданих позивачем послуг, а саме: 19.05.2021р. у сумі 73 000 грн., 28.08.2021р. у сумі 50 000 грн., про що свідчить виписка по рахунку позивача з 19.05.2021р. до 19.05.2021р., з 28.08.2021р. по 28.08.2021р.

Заборгованість у розмірі 314 804, 09 грн. не оплачена відповідачем позивачу.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, позивач нарахував останньому пеню, штраф, 30 % річних, інфляційні втрати та звернувся з даним позовом до суду.

Висновки суду.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із приписами ч.ч.1 та 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В ч.1 ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно вимог ч. 7 ст. 193 ГК України законодавцем в імперативному порядку закріплено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 525 Цивільного Кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вище встановлено господарським судом, внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами договору поставки №17/05-2 від 17.05.2021р., у відповідача виникла заборгованість за поставлений позивачем товар у розмірі 314 804, 19 грн.

При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву визнано позовні вимоги в частині основного боргу у розмірі 314 804, 19 грн.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 314 804, 19 грн., а відтак і про їх задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 9 750, 93 грн. пені, 131 341, 23 грн. штрафу, 17 645, 01 грн. 30 % річних, 1 340, 54 грн. інфляційного збільшення, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У ч.2 ст. 551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.4. договору передбачено, що у разі порушення відповідачів строків перерахування платежів, передбачених цим договором, відповідач на першу письмову вимогу позивача сплачує позивачу неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від не перерахованої у строк суми за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 10 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 % від вартості договору за кожен такий факт порушення терміну платежу.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Отже, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір пені за період з 22.05.2021р. по 30.07.2021р., з 31.07.2021р. по 27.08.2021р., з 28.08.2021р. по 30.09.2021р., з 01.10.2021р. по 02.11.2021р., становить 9 750, 93 грн., судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок штрафу, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір штрафу за період з 22.05.2021р. по 30.07.2021р., з 31.07.2021р. по 27.08.2021р., з 28.08.2021р. по 30.09.2021р., з 01.10.2021р. по 02.11.2021р., становить 131 341, 23 грн., судом також встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 7.8. договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань, щодо оплати вартості отриманого товару, відповідач, відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, сплачує на користь позивача проценти за користування чужими грошовими коштами, виходячи з 30 % річних, нарахованих на суму заборгованості.

Перевіривши розрахунок 30% річних, який здійснений позивачем за період з 22.05.2021р. по 30.07.2021р., з 31.07.2021р. по 27.08.2021р., з 28.08.2021р. по 30.09.2021р., з 01.10.2021р. по 02.11.2021р., та згідно з яким розмір 30 % річних становить 17 645, 02 грн., а також розрахунок втрат від інфляції, за період червня 2021р. листопад 2021р., згідно з яким розмір втрат від інфляції становить 1 340, 54 грн., господарським судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 10 % від заявлених позивачем, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.

З огляду на вищевикладене, господарський суд вважає, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду. Суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій, а також розмір, до якого вони підлягають зменшенню.

Отже, з урахуванням викладеного у сукупності, суд, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, перевіривши ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання зобов`язань, враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини не надання позивачем доказів завдання йому додаткових збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, господарський суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру штрафу на 50 % до 65 670, 61 грн. Водночас суд, із врахуванням балансу інтересів обох сторін, та з огляду на те, що розмір нарахованої позивачем пені не є надмірно великим відмовляє відповідачу у зменшенні розміру нарахованої позивачем пені.

Щодо вимог відповідача про зменшення 30 % річних та інфляційних нарахувань, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.13 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Тобто, за загальним правилом нараховані позивачем 30% річних та інфляційних не підлягають зменшенню господарським судом.

Посилання відповідача на правові висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18, як на наявність підстав для зменшення нарахованих позивачем 30 % річних не заслуговують на увагу, оскільки в самій постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 встановлено, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення.

Проте, в даному випадку відповідачем не наведено суду виняткових обставин, які дозволяють встановити певну несправедливість та непропорційність нарахованих позивачем 30% річних на суму заборгованості.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача основного боргу у сумі 314 804, 09 грн., пені у розмірі 9 750, 93 грн., штрафу в сумі 17 645,01 грн., 30 % річних у сумі 17 645,01 грн., та інфляційного збільшення у сумі 1 340, 54 грн.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача судових витрат з оплати судового збору, то їх розподіл здійснюється судом на підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Часткове стягнення штрафу, яке має місце у зв`язку з його зменшенням судом, на розподіл судових витрат не впливає.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС до Товариства з обмеженою відповідальністю САДКОРН про стягнення 474 881, 80 грн. задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю САДКОРН (67654, Одеська область, Одеський район, с. Маяки, вул. Українська (колишня Щорса) 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОВЕКТОР ПЛЮС» (21010, м. Вінниця, вул. Івана Богуна, 2, офіс 303, ) заборгованість в сумі 409 211 (чотириста дев`ять тисяч двісті одинадцять) грн. 18 коп., з яких: 314 804 (триста чотирнадцять тисяч вісімсот чотири) грн. 09 коп. - основний борг, 9 750 (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 93 коп. - пеня, 65 670 (шістдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят) грн. 61 коп. - штраф, 17 645 (сімнадцять тисяч шістсот сорок п`ять) грн. 01 коп. - 30 % річних, 1 340 (одна тисяча триста сорок) грн. 54 коп. інфляційне збільшення, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 123 (сім тисяч сто двадцять три) грн. 23 коп.

3.В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 20 січня 2022 р.

Суддя Г.Є. Смелянець