ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2022 р. Справа№ 910/5932/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін згідно протоколу судового засідання від 24.01.2022.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021

у справі №910/5932/21 (суддя - Карабань Я.А.)

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз»

до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання зобов`язань припиненими.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» звернулося з позовом до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання з 15.12.2016 припиненими зобов`язання п. 6.1 договору на купівлю-продаж природного газу №13-118-ВТВ від 04.01.2013 з підстав неможливості його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку зі встановленням Національною комісією, що здійснюєш регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) економічно необґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, які не покривали витрат на природний газ для потреб ВТВ, без компенсації даних витрат, понесених позивачем за минулі періоди, а саме 2014-2015 роки, останній не може виконати зобов`язання за договором на купівлю-продаж природного газу №13-118-ВТВ від 04.01.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 відкрито провадження у справі №910/5932/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/5932/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права.

Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що наведені у позові обставини не є підставою для припинення зобов`язання в силу положень ст. 607 ЦК України, оскільки з урахуванням положень ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, які забороняли Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» використовувати кошти отримані від його діяльності всупереч структури тарифу в частині визначення розміру та цільового призначення, встановлення НКРЕКП економічно необґрунтованих тарифів на послуги з розподілу природного газу (які не покривали витрат на природний газ для потреб ВТВ) є юридичним чинником, який визнає неможливість позивачу діяти законно в частині виконання зобов`язань з проведення остаточних розрахунків не пізніше 31.12.2017, згідно умов п. 6.1 договору. Тобто, за твердженнями скаржника, наявна суб`єктивна неможливість виконання позивачем зобов`язання за договором у зв`язку з неправомірними діями третьої особи, за які жодна із сторін зобов`язання не відповідає.

Крім того, позивач відмічає, що місцевим господарським судом не прийнято до уваги рішення по справі №826/7112/18, яким встановлено, що з незалежних від дій та волі Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» причин, останнє не могло здійснювати розрахунки за договорами на купівлю-продаж природного газу для потреб ВТВ, з урахуванням того, що нормативно-правові акти, що регулюють ринок природного газу, не передбачають та не припускають можливості покриття ВТВ, що виникають в діяльності газорозподільного підприємства, за рахунок будь-яких інших джерел, окрім тарифу на розподіл газу.

Також, на переконання скаржника, ще одним прикладом того, що зобов`язанням за договором слід визнати припиненими у зв`язку з неможливістю його виконання через обставину, за яку жодна із сторін не відповідає, є набрання чинності Закону №1639.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» у справі №910/5932/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/5932/21, справу призначено до розгляду на 21.12.2021.

01.12.2021 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач зазначає, що в межах справи №826/7112/18 було відновлено порушене право позивача та визнано протиправною бездіяльність НКРЕКП з перегляду тарифу на послуги розподілу природного газу для Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» до економічно обґрунтованого, зобов`язано НКРЕКП встановити для Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» економічно обґрунтований тариф на послуги розподілу природного газу, зокрема, включивши до такого тарифу «Компенсації недоотриманої тарифної виручки в попередніх періодах», що включає компенсацію різниці в цінах на виробничо-технологічні витрати за 2014-2015 роки і стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» компенсацію недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2015 році у загальному розмірі 127086,20 грн без ПДВ.

В процесі вирішення спору у справі №904/1224/18 судами надано оцінку доводам Акціонерного товариства «Дніпрогаз» щодо неможливості виконання зобов`язанням за договором з підстав наведених вище та звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язанням. За висновками суду, наведені обставини не звільняють боржника від виконання зобов`язанням за договором та наслідків його порушення.

06.12.2021 до суду апеляційної інстанції від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого третя особа просила суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника НКРЕКП, апеляційну скаргу залишити без змін, оскаржуване рішення без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа відмічає, що матеріали справи не містять доказів, що могли б бути підставою для припинення зобов`язання за п. 6.1 договору №13-118-ВТВ від 04.01.2013, в порядку ст. 607 ЦК України.

Разом з цим НКРЕКП повідомляє, що згідно положень Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 25.02.2016 №236, при встановленні тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на 2021 рік, постановою НКРЕКП від 30.12.2020 №2767 враховано, крім іншого, необхідність фінансування компенсації втрат, пов`язаних із різницею в цінах при закупівлі у 2017-2019 роках природного газу, необхідного для забезпечення нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу та власних потреб, а також рішення у справі №826/7112/18.

30.12.2021 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача.

В судовому засіданні 21.12.2021 у розгляді справи №910/5932/21 оголошено перерву до 24.01.2022.

В судове засідання 24.01.2022 з`явились представники позивача та відповідача та надали пояснення по суті спору.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №13-118-ВТВ, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно п. 1.2 договору газ, що продається, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця.

Обсяги виробничо-технологічних втрат та нормованих втрат природного газу визначаються (розраховуються) газорозподільним підприємством згідно з Методиками визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 №264 і зареєстрованих в Мінюсті 09.07.2003 за №570/7891 (зі змінами та доповненнями) та Методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженою наказом Мінпаливенерго від 21.10.2003 №595і зареєстрованою в Мінюсті 25.12.2003 за №1224/8545 (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ.

Пунктом 6.1 договору (в редакції викладеній згідно рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі №910/29184/15) унормовано, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеним між продавцем і покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем на пізніше 31.12.2017.

Додатковими угодами до договору неодноразово вносились зміни, зокрема, щодо ціни на газ, строку дії договору тощо.

Додатковою угодою №10 від 22.12.2014 до пункту 11 договору були внесені зміни, згідно яких договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на правовідносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Відповідно до змісту позовної заяви позивач просить суд визнати припиненими зобов`язання п. 6.1 за договором №13-118-ВТВ від 04.01.2013, посилаючись на те, що Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» позбавлено можливості здійснювати розрахунки за зобов`язаннями та періодами, які не включені НКРЕКП у структуру тарифу, тобто наявна суб`єктивна неможливість виконання позивачем зобов`язання у зв`язку з неправомірними діями третьої особи, за які жодна із сторін зобов`язання не відповідає.

Відповідач, заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, посилався на відсутність підстав для визнання припиненим зобов`язання за п. 6.1 договору, оскільки встановлення НКРЕКП економічно необґрунтованого тарифу не може ставитись у вину іншого учасника договірних зобов`язань, шляхом покладення на нього збитків, пов`язаних з невиконанням зобов`язань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог господарський суд міста Києва прийшов до висновку, що обставини на які посилається позивач відносяться до ризиків підприємницької діяльності, могли та мали бути передбачені при укладанні договору та не є підставою для припинення зобов`язання на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

При цьому, обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об`єктом виконання).

Позивач наголошує на тому, що неможливість виконання зобов`язання за договором обумовлена встановленням НКРЕКП економічно необґрунтованих тарифів на послуги з розподілу природного газу, які не покривали витрат на природний газ для потреб ВТВ.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, позивач є підприємством, що здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі відповідної ліцензії, виданої згідно з постановою НКРЕКП.

Відповідно до п. 3.8 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджених постановою НКРЕ від 13.01.2010 №12 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) ліцензіат одержує плату за послуги з транспортування газу розподільними трубопроводами від замовників цих послуг за встановленим НКРЕ тарифом. Тариф на транспортування газу розподільними трубопроводами розраховується ліцензіатом на наступний (плановий) період та затверджується НКРЕ. Тариф установлюється таким чином, щоб забезпечити ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат та отримання прибутку, а також стимулювати його до скорочення цих витрат і підвищення рентабельності його діяльності.

Ліцензіат має право у будь-який час звернутися до НКРЕ щодо перегляду тарифу на транспортування газу розподільними трубопроводами, якщо обґрунтовано доведе необхідність такого перегляду (п. 3.8.1 Ліцензійних умов).

Встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень НКРЕКП відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» від 08.07.2010 №2467-VІ, який діяв до 01.10.2015, ч. 3 та ч. 6 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 №329- VIII, який діє з 01.10.2015.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» у разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості.

Частиною шостою статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги з розподілу), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.

Порядок та процедура встановлення тарифів регламентуються Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженим постановою НКРЕ від 28.07.2011 №1384, Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженою постановою НКРЕ від 04.09.2002 №983, Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою постановою НКРЕ від 03.04.2013 №369, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 за №685/23217. Зокрема, вимога щодо встановлення НКРЕКП економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обов`язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтованого рівня прибутку міститься - в п. 2.1 Порядку 1384; в пунктах 1.5, 1.7, 4.1 розділу 5 Методики 983, в Процедурі 369.

Відповідно до пп. 14 п. 4 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №382/2011, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України відповідно до покладених на нього завдань затверджувало перелік нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат нафти, природного газу та газового конденсату під час їх видобутку, підготовки до транспортування і транспортування, порядок визначення їх розмірів та ведення їх обліку.

Так, постановами НКРЕКП від 30.12.2013 №1803, від 30.04.2014 №582, від 03.03.2015 №507, від 30.06.2015 №1892, від 24.09.2015 №2387, від 29.12.2015 №3163, від 24.03.2016 №424, від 27.09.2016 №1614, від 15.12.2016 №2282 установлено для Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» тариф на транспортування природного газу та в деяких випадках передбачено компенсацію різниці в цінах на ВТВ.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №826/15132/15 задоволено, зокрема, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз". Скасовано додаток до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015 №122 "Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік" в частині встановлення для Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік. Зобов`язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах Публічному акціонерному товариству "Дніпрогаз" на підставі Методики визначення питомих втрат та виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 № 264 та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 №595.

Протягом 2015-2017 років відповідач неодноразово звертався до НКРЕКП із листами та заявами від 23.02.2015 №1058/4П-1, від 05.08.2015 №6093/4П-1, від 19.09.2016 №8224/4П-1, від 15.05.2017 №Dg04.2-СЛ-3933-0517, від 04.08.2017 №Dg04.2-СЛ-6785-0817 щодо перегляду тарифу на транспортування природного газу газорозподільними трубопроводами, в яких вказував на необхідність врахування обсягів виробничо-технологічних витрат, розрахованих згідно з відповідними методиками.

В подальшому відповідач звертався до НКРЕКП із заявами про встановлення економічно обґрунтованого тарифу та надавав розрахунок тарифу на послуги розподілу природного газу на 2018 рік (листи від 08.12.2017 №Dg04.2-СЛ-12188-1217, від 14.03.2018 №Dg04.2-СЛ-3257-0318, від 26.04.2018 №Dg04.2-СЛ-4554-0418). Однак НКРЕКП не було встановлено економічно обґрунтованих тарифів на послуги розподілу природного газу, що стало підставою для звернення Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» з позовом до адміністративного суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №826/7112/18 (залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 та постановою Верховного Суду від 08.05.2020) визнано протиправною бездіяльність НКРЕКП з перегляду тарифу на послуги розподілу природного газу для Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» до економічно обґрунтованого та зобов`язано НКРЕКП встановити для Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» економічно обґрунтований тариф на послуги розподілу природного газу, зокрема, включивши до структури такого тарифу «Компенсації недоотриманої тарифної виручки в попередніх періодах», що включає компенсацію різниці в цінах на виробничо-технологічні витрати за 2014-2015 роки та компенсацію недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2015 році у загальному розмірі 127086,20 тис. грн без податку на додану вартість.

Задовольняючи позовні вимоги, суд зазначив, що відповідач (НКРЕКП), у порушення норм чинного законодавства, якими встановлено обов`язок відповідача щодо необхідності формування тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами з огляду на його економічну обґрунтованість, допустив бездіяльність, не розглянувши належним чином заяву позивача (ПАТ «Дніпрогаз») про перегляд тарифу та не переглянувши встановлені тарифи. Внаслідок не усунення відповідачем існуючої невідповідності тарифів фактичним витратам Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», для позивача залишається чинним економічно необґрунтований тариф, який не покриває витрат на придбання природного газу для потреб ВТВ та не містить компенсації недоотриманої тарифної виручки у зв`язку зі зменшенням обсягів розподілу природного газу.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, у березні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" 100931333,53 грн заборгованості, 3437195,64 грн пені, 340124,85 грн 3% річних та 616700,00 грн понесених витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги були обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №13-118-ВТВ від 04.01.2013, укладеного між сторонами, в частині своєчасної та повної оплати за отриманий газ у червні, липні, серпні, вересні, листопаді та грудні 2015 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 у справі №904/1224/18 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 у справі №904/1224/18 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено у повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 14.05.2019 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №904/1224/18 залишено без змін.

При розгляді справи №904/1224/18 судами було досліджено питання щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, зокрема і з підстав бездіяльності НКРЕКП, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем своїх зобов`язань, визначених п. 6.1 договору по оплаті придбаного природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу. У своїй постанові Верховний Суд відмітив, що зазначені відповідачем обставини не є підставою для звільнення його як від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу, так і від відповідальності за його невиконання. А відтак, Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» (з 24.06.2019 змінено найменування на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз») має відповідати за зобов`язаннями по договору №13-118-ВТВ від 04.01.2013.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини встановлені у вказаних рішеннях є преюдиційними у даній справі.

Враховуючи наведене, слід зауважити, що встановлення НКРЕКП економічно необґрунтованих тарифів які не покривають витрати на природний газ для потреб ВТВ, не позбавляє позивача обов`язку виконувати свої зобов`язанням за договором №13-118-ВТВ від 04.01.2013 та не може ставити у невигідне становище відповідача, шляхом покладення на нього збитків, пов`язаних з невиконанням зобов`язань за договором. Тоді як позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яким чином встановлення тарифів НКРЕКП припиняє зобов`язанням за спірним договором у зв`язку з неможливістю його виконання, а зазначені позивачем обставини стосуються безпосередньо правовідносин позивача та НКРЕКП.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що обставини, на які посилається позивач відносяться до звичайних ризиків підприємницької діяльності, могли та мали бути передбачені при укладенні договору та не є підставою для припинення зобов`язання згідно ст. 607 ЦК України. Доказів, які можуть слугувати підставою для припинення зобов`язань за п. 6.1 договору №13-118-ВТВ від 04.01.2013, в порядку ст. 607 ЦК України, матеріали справи не містять.

До того ж, слід звернути увагу, що при встановленні тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на 2021 рік, постановою НКРЕКП від 30.12.2020 №2767 враховано, крім іншого, необхідність фінансування компенсації втрат, пов`язаних із різницею в цінах при закупівлі у 2017-2019 роках природного газу, необхідного для забезпечення нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу та власних потреб, а також рішення у справі №826/7112/18.

Посилання скаржника, як на підставу для задоволення позовних вимог, на положення Закону №1639, визнаються судом неспроможними з огляду на наступне.

29.08.2021 набрав чинності Закон України від 14.07.2021 №1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон №1639-ІХ).

Згідно положень ст. 1 Закону №1639-IX врегулюванню підлягає, зокрема, заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України"), не сплачена станом на розрахункову дату.

Приписами ст. 2 Закону №1639-IX визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1639-IX взаєморозрахунки в цілях погашення заборгованості, визначеної ст. 1 цього Закону, здійснюються за рахунок видатків державного бюджету для врегулювання різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних систем, та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на розрахункову дату - в цілях погашення заборгованості операторів газорозподільних систем, у тому числі підтвердженої судовими рішеннями та/або реструктуризованої, не сплаченої станом на розрахункову дату: за договорами транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року, особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, а також за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України".

Таким чином, законодавець запровадив механізм погашення заборгованості суб`єктів ринку природного газу, які проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості, однак норми вказаного закону не передбачають автоматичне погашення заборгованості за договорами купівлі-продажу, зокрема, природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України". А отже, прийняття Закону №1639-IX не може слугувати підставою для припинення зобов`язань за спірним договором в силу положень ст. 607 ЦК України, тоді як з метою врегулювання заборгованості позивач повинен вчинити певні дії.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine від 10.02.2010, заява №4909/04).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/5932/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» судом не вбачається.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/5932/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 27.01.2022.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов