ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2022 Справа № 917/1764/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕП», 02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 8,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат», 39000, Полтавська область, Глобинський район, м. Глобине, вул. Володимирівська, буд. 228,

про стягнення 29 070, 67 грн.,

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» про стягнення 29 070,67 грн., з яких 25 797,15 грн. заборгованість за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 від 01.02.2015 р., 2 412,92 грн. пеня, 860,60 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.11.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 22.11.2021 р. залишено вказану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕП» без руху на підставі ч. 11 ст. 176 ГПК України.

01.12.2021 року з огляду на усунення позивачем недоліків позовної заяви розгляд справи продовжено.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не в повному обсязі виконав оплату за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 від 01.02.2015 р., чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Відповідач у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи (поштові повідомлення з відміткою про вручення відповідачу копій ухвал суду від 16.11.2021 р. про відкриття провадження у справі та від 01.12.2021 р. про продовження розгляду справи містяться в матеріалах справи).

Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

01.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» було укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 (а.с. 4-8).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Перевізник (ТОВ «АГРОТЕП») зобов`язувався виконувати перевезення вантажів Замовника (ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат»), а Замовник сплачувати за такі перевезення встановлену Сторонами плату.

Пунктом 9.1 договору № О-Г-010215 від 01.02.2015 р. визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2015 р. Якщо за місяць до закінчення терміну дії даного договору жодна із сторін не заявила про намір розірвати його, договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах.

Доказів на підтвердження наявності таких заяв сторін про намір розірвати договір перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 від 01.02.2015 р. до суду не надано.

Згідно з п. 3.6 договору Перевізник зобов`язаний після здійснення перевезень надавати Замовнику відповідні товарно-транспортні накладні, податкові накладні, рахунки-фактури та акти виконаних робіт.

Перевізник зобов`язаний підписати та відправити Перевізнику Акт виконаних робіт протягом 3-х банківських днів з моменту його отримання від Перевізника або надати обґрунтовану відповідь про відмову підписання акту (п. 4.6 договору).

На виконання зазначених норм договору № О-Г-010215 від 01.02.2015 р. позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажів на суму 292 468,00 грн., що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2620 від 31.03.2021 р. (а.с. 55), підписаним сторонами.

Відповідно до п. 5.2 договору оплата послуг за цим договором здійснюється на протязі п`ятнадцяти робочих днів з дати підписання сторонами Акту виконаних робіт, за умови отримання від Перевізника відповідного рахунку (рахунок-фактура, міжнародна товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт, податкова накладна).

Позивач вказує, що відповідач за надані послуги розрахувався не в повному обсязі, з огляду на що заявив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» 29 070,67 грн., з яких 25 797,15 грн. заборгованість за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 від 01.02.2015 р., 2 412,92 грн. пеня, 860,60 грн. інфляційні втрати.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 від 01.02.2015 р., Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2620 від 31.03.2021 р., товарно-транспортні накладні за період з 01.03.2021 р. по 22.03.2021 р., рахунок № 2620 від 31.03.2021 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором № О-Г-010215 від 01.02.2015 р. щодо надання послуг з перевезення вантажів на суму 292 468,00 грн. Так, судом досліджено Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2620 від 31.03.2021 р. та встановлено, що він має всі необхідні реквізити, підписаний сторонами та скріплений печатками, тож приймається судом у якості належного доказу виконання позивачем умов договору № О-Г-010215 від 01.02.2015 р. на вищевказану суму.

Відповідно до п. 5.2 вказаного договору оплата послуг за цим договором здійснюється на протязі п`ятнадцяти робочих днів з дати підписання сторонами Акту виконаних робіт, за умови отримання від Перевізника відповідного рахунку (рахунок-фактура, міжнародна товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт, податкова накладна).

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором та приписів цивільного законодавства України за надані послуги розрахувався не в повному обсязі.

Так, як стверджує позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» не сплачено заборгованість за надані послуги з перевезення вантажів в розмірі 25 797,15 грн.

Доказів на підтвердження виконання зобов`язань за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 від 01.02.2015 р. щодо здійснення оплати у вказаному розмірі відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлений законом принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 25 797,15 грн. заборгованості за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 від 01.02.2015 р. підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що, хоча в договорі й зазначено, що оплата здійснюється «за умови отримання від Перевізника відповідного рахунку», однак обов`язок відповідача оплатити вартість виконаних робіт виникає в силу закону (ч. 1 ст. 916 ЦК України) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату.

Крім того, за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за поставлений товар, надані послуги чи виконані роботи, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити вартість виконаних робіт.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.04.2020 р. у справі № 915/641/19.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 6.12 укладеного сторонами договору визначено, що за несвоєчасну оплату Замовником послуг Перевізника згідно умов даного договору Замовник сплачує Перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Пеня нараховується за весь час існування заборгованості.

Позивачем наведено розрахунок пені за прострочення здійснення оплати за надані послуги з перевезення вантажів за договором № О-Г-010215 від 01.02.2015 р. в розмірі 2 412,92 грн. за період з 31.03.2021 р. по 04.11.2021 р. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 2).

Однак, як зазначено вище, пунктом 5.2 договору перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 від 01.02.2015 р. встановлено, що оплата послуг за цим договором здійснюється на протязі п`ятнадцяти робочих днів з дати підписання сторонами Акту виконаних робіт, за умови отримання від Перевізника відповідного рахунку (рахунок-фактура, міжнародна товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт, податкова накладна).

Таким чином, пеня за порушення строків оплати за послуги з перевезення вантажів має нараховуватись, починаючи з 22.04.2021 р.

Врахувавши викладене, суд здійснив перерахунок пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 від 01.02.2015 р. за період з 22.04.2021 р. по 04.11.2021 р. та дійшов висновку про задоволення вказаних вимог позивача в сумі 2 202,29 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказані нормативні положення, позивачем приведено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 860,60 грн. за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 2).

Водночас, як зазначає Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 р. у справі № 910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, оскільки датою виникнення заборгованості є 22.04.2021 р., інфляційна складова за квітень 2021 року не враховується.

З огляду на наведене, суд здійснив перерахунок інфляційних втрат за період з травня по вересень 2021 року та дійшов до висновку, що обґрунтованим є розмір вказаних нарахувань в сумі 675,29 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» 25 797,15 грн. заборгованості за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 від 01.02.2015 р., 2 202,29 грн. пені, 675,29 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 239,08 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» (39000, Полтавська область, Глобинський район, м. Глобине, вул. Володимирівська, буд. 228, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕП», 02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 8, ) 25 797,15 грн. заборгованість за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні № О-Г-010215 від 01.02.2015 р., 2 202,29 грн. пеня, 675,29 грн. інфляційні втрати; 2 239,08 грн. судового збору.

3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки, встановлені ГПК України (ст.ст.256,257 ГПК України).

Повне рішення складено 21.01.2022 р.

Суддя О.С. Мацко