РІШЕННЯ

21 січня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/1202/21
Господарський суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фесюри М.В., здійснив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження

за позовом:Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, проспект Голосіївський, 50, м. Київ, 03039, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса для листування: Управління забезпечення реалізації повноважень в Чернігівській області, проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Вишневського Вадима Вікторовича, код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення 5408,47 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання)

Обставини справи.

До Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про стягнення з Фізичної особи-підприємця Вишневського Вадима Вікторовича 5408,47 грн, в тому числі 2584,15 грн заборгованості по орендній платі та 2824,15 грн пені за порушення строків оплати оренди на підставі п.3.7. Договору оренди №36-17 нерухомого майна, що належить до державної власності , укладеного сторонами 20.03.17.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.21 справа №927/1202/21 передана на розгляд судді Фесюрі М.В.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.11.21, відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду та позивачу у порядку, визначеному ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення.

Копія ухвали від 25.11.21, яка була направлена на адресу відповідача зазначену в позовній заяві, повернулась до суду 04.01.22 без вручення адресату з відміткою відділу поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Судом повторно направлено відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі № 927/1202/21 від 25.11.21 рекомендованим листом на адресу вказану в позовній заяві позивачем (вул. Котовського, 35/3, м. Чернігів, 14000) і яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом 25.11.21 та станом на 22.12.21, проте повернулась до суду 05.01.22 без вручення адресату з відміткою відділу поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

В силу статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" відомості, внесені до Єдиного державного реєстру, вважаються достовірними.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Оскільки копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 25.11.21 направлялась відповідачу на адресу, вказану в позовній заяві та ЄДР, і повернулась на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою", суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі № 927/1202/21 та встановлення йому строку для подання відзиву.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Враховуючи обставини справи, дату отримання відповідачем відповідно до вимог п.5 ч.6 ст. 242 ГПК України ухвали про відкриття провадження у справі та дату спливу встановленого судом відповідачу строку на подання відзиву на позовну заяву, розгляд справи відбувся у розумний строк, який був об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та прийняття рішення по суті спору.

Оскільки відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався, за таких обставин, рішення приймається за наявними матеріалами справи, на підставі ч.2 ст.178 ГПК України.

На адресу суду від учасників справи не надходило належно оформленого клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, з повідомленням сторін, відповідно до ст. 252 ГПК України.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суд встановив.

Згідно з Наказом (а.с.12-13) № 786 від 05.08.19 р. "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях як юридичну особу публічного права, реорганізувавши шляхом злиття Регіональне відділення ФДМУ по Київській області, Регіональне відділення ФДМУ по Черкаській області та Регіональне відділення ФДМУ по Чернігівській області. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області.

Відповідно до положень ст. 287 Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, затвердженого Наказом ФДМУ 12.08.2019 №810, Регіональне відділення виступає орендодавцем державного майна та користується всіма правами орендодавців, передбачених чинним законодавством (а.с. 10-16).

20.03.17 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (надалі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Вишневським Вадимом Вікторовичем (надалі - орендар) укладено договір оренди №36-17 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі -Договір, а.с.22-24).

У відповідності до пунктів 1.1-1.3 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування без права передачі у суборенду та приватизації державне нерухоме майно - металевий побутовий вагончик загальною площею 30,7 кв.м, підсобне приміщення (11-1) площею 12,3 кв.м., металеві гаражі площею 57,8 кв.м., навіс (Ж1-1) площею 137,0 кв.м. (далі - майно) розміщені за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, 103, що перебувають на балансі Управління Державної пенітенціарної служби () (далі - Балансоутримувач), вартість яких визначена згідно з висновком про вартість на 31.12.2016 і становить за незалежною оцінкою 259 494,29 грн.

Майно передається в оренду для наступного використання:

-57,8 кв.м. для розміщення майстерні з ремонту автомобілів;

-180,0 кв.м. для розміщення складських приміщень.

Стан майна на момент укладення договору визначається в акті обстеження за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря, щоє додатком до акту-приймання передачі.

Згідно пунктів 3.1-3.6, 3.11 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі- Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - лютий 2017 року-3646,07 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції розміщується на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України.

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого місяця оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із Сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від Сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.

У відповідності до пунктів 5.2-5.3 Договору орендар зобов`язується протягом місяця після підписання Договору внести завдаток, передбачений цим Договором. Завдаток стягується до державного бюджету і Балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 3.6 цього Договору. Після закінчення основного строку Договору оренди здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць (останні місяці) з урахуванням внесеного орендарем завдатку.

У разі порушення орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати він має відшкодувати державному бюджету і Балансоутримувачу збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір завдатку; своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується „Призначення платежу" за зразком, який надає Орендодавець листом при укладенні договору оренди).

Згідно пунктів 10.1-10.3 Договору цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 20.03.2017 року до 18.03.2020 включно.

Умови цього Договору зберігають силу протягом усього строку цього Договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.

Зміни до умов цього Договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди Сторін.

20.03.17 відповідачем було підписано розрахунок орендної плати за базовий місяць оренди нерухомого майна за Договором, складений та затверджений позивачем (а.с. 24).

Актом приймання-передачі від 20.03.17, який підписаний представниками сторін, майно за Договором було передано позивачем в оренду відповідачеві (а.с. 25).

Отже, відповідно до умов договору №36-17, починаючи з 20.03.17 року у відповідача виник обов`язок сплачувати до державного бюджету орендну плату в розмірі 50% від суми орендної плати в місяць.

Позивач листом від 28.03.17 №18-04-01114 повідомив ФОП Вишневському В.В. реквізити для перерахування орендної плати до державного бюджету (а.с. 27).

Сторонами 15.05.18 внесено зміни до Договору оренди №36-17 від 20.03.17, якими виключено зі складу об`єкта оренди навіс (Ж1-1) площею 137,0 кв.м., підсобне приміщення (І1-1), площею 12,3 кв.м. та зменшити на 15,4 кв.м. площу металевого побутового вагончика площею 30,7 кв.м., до 15,3 кв.м. у зв`язку з чим пункти 1.1., 3.1. договору оренди викласти в наступній редакції:

« 1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування, без права приватизації та передачі в суборенду державне нерухоме майно - частину металевого побутового вагончика загальною площею 5,3 кв. м, та металеві гаражі (Ж-1) площею 57,8 кв. м, (далі - Майно), розміщені за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, 103, що перебувають на балансі Академії Державної пенітенціарної служби () (далі - Балансоутрймувач), вартість яких визначена згідно з висновком про вартість на 31.12.2016р. і становить за незалежною оцінкою 86 475,78 грн.»

« 3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995р. №786 з урахуванням змін і доповнень до неї, за базовий місяць розрахунку - квітень 2018р. становить 1648,43 грн.». Звільнені приміщення орендарем було повернуто балансоутримувачу, про що складено акт приймання-передачі з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, та розташоване за адресою: вул. Шевченка, 103, м. Чернігів від 15.05.18.

09.04.19 відповідач звернувся до позивача із заявою про розірвання Договору і 31.05.19 сторонами підписаний договір про розірвання Договору оренди №36-17 від 20.03.17 нерухомого майна, що належить до державної власності за взаємною згодою сторін. (а.с. 31).

Майно, що виступало предметом Договору було повернено Балансоутримувачу за Актом приймання-передачі від 31.05.2019 року (а.с. 31).

Регіональним відділенням Фонду державного майна по Чернігівській області направлено відповідачу претензію від 30.04.2020 в якій просило сплатити до державного бюджету заборгованість з орендної плати за Договором в розмірі 5229,22 грн (а.с. 32).

Претензією від 07.10.21 № 50-04.03-1892 позивач вимагав від відповідача сплатити суму заборгованості по орендній платі до державного бюджету за Договором в розмірі 2584,15 грн та 1558,95 грн пені, яка направлена останньому 08.10.21, що підтверджується копією фіскального чеку (а.с. 32).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

За своєю правовою природою даний Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем з орендної плати до державного бюджету за Договором становить 2584,15 грн, що підтверджується розрахунком основного боргу викладеного позивачем у позовній заяві.

Заперечень щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості суду не надано.

Відповідач доказів оплати основного боргу за Договором в розмірі 2584,15 грн, а також доказів, які спростовують наявність боргу в заявленому до стягнення розмірі, в ході розгляду даної справи до суду не надав.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасного розрахунку з позивачем до державного бюджету за Договором, беручи до уваги відсутність належних доказів погашення відповідачем наявної заборгованості, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2584,15 грн є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 2824,32 грн пені за прострочення відповідачем зобов`язань з оплати позивачу орендної плати до державного бюджету за Договором за період з 16.04.17 по 19.11.21 згідно розрахунку, який викладений у позовній заяві.

Перевіривши вказаний розрахунок суд встановив, що його проведено у відповідності до умов договору, приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та чинного законодавства, розрахунок є арифметично вірним.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, що не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Згідно з частиною першою статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №910/11733/18.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, від 30.05.2019 у справі №916/2268/18.

В рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій.

Суд виходить із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Умовами договору сторони передбачили відповідальність за простроченнявідповідачем строків з оплати або не в повному обсязі сплати орендної плати, у вигляді пені.

Згідно з частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на матеріали справи та з метою дотримання принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд зменшує розмір пені, заявленої на підставі пункту 3.7. договору, з 2824,32 грн до 1000 грн.

За таких обставин позовні вимоги задовольняються судом частково з покладенням судових витрат на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 232-233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Вишневського Вадима Вікторовича, (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до державного бюджету України (р/р UА0025001, ГУК у Черніг. обл./Чернігів.обл./22080200, код отримувача (ЄДРПОУ): 37972475, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22080200) заборгованість у розмірі 2584,15 грн та пеню в розмірі 1000,00 грн.

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Вишневського Вадима Вікторовича, (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (р/р UА0140075, ДКСУ у м. Києві, , МФО 820172) судові витрати в сумі 2270,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Фесюра

Веб адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua