ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року

м. Київ

cправа № 905/814/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання Ксензової А.Є.

за участю представників сторін: Shell Lubricants Supply Company B.V. - Дядюка Є.М., Собченко О.К.; Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Плюс 5" - Коцана М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.)

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2021

у справі № 905/814/20

за заявою Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.) б/н від 09.04.2021

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Плюс 5"

про визнання недійсними правочинів боржника

в межах справи про банкрутство за заявою Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.)

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Ліном",-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи про банкрутство та заявлених вимог

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.08.2020 відкрито провадження у справі № 905/814/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Ліном" (далі - ТОВ "ТД "Ліном", боржник, банкрут).

Ухвалою суду від 06.10.2020 за результатами попереднього засідання затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "ТД "Ліном".

Постановою суду від 26.01.2021 визнано боржника ТОВ "ТД "Ліном" банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Черкасова С.А.

12.04.2021 від кредитора Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.) (далі - Компанія, кредитор) на електронну адресу суду надійшла заява б/н від 09.04.2021 (з урахуванням заяви про уточнення вимог б/н від 12.05.2021) про визнання недійсними правочинів боржника щодо здійснення оплат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Плюс 5" (далі - ТОВ "Вектор Плюс 5") в сумі 2 527 515,00 грн та стягнення вказаної суми на користь боржника.

В обґрунтування заявлених вимог кредитор посилався на те, що вчинений правочин є фраудаторним з наступних підстав: розрахунки між боржником та ТОВ "Вектор Плюс 5" відбулися в період з 28.07.2019 по 04.08.2020, тобто протягом підозрілого періоду; неподання боржником фінансової звітності та будь-яких інших документів про майновий стан за 2019 рік; встановлені судом обставини відсутності у боржника майна в 2020 році; відчуження основних засобів (автомобілів) із балансовою вартістю 4 598 000 грн (що на 12 362 929,06 грн менше визнаних судом кредиторських вимог) в період з 30.07.2019 по 09.08.2019, що розглядається судом в межах заяви від 02.02.2021 про недійсність правочинів; наявність в діях боржника складу цивільного правопорушення та заподіяння збитків кредиторів через позбавлення можливості отримати задоволення заявлених вимог в ліквідаційній процедурі в межах спірної суми.

Ліквідатор підтримав доводи, викладені кредитором у заяві про визнання недійсними вказаних правочинів боржника, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги, з урахуванням поданих уточнень.

Установлені судом першої інстанції обставини справи

Згідно з виписки по особовому рахунку ТОВ "ТД "Ліном" за період з 18.11.2019 по 18.11.2019 на рахунок ТОВ "Вектор Плюс 5" перераховано грошові кошти в сумі 435 000,00 грн з призначенням платежу: передплата за товар згідно рах. № 389 від 14.11.2019 з ПДВ 20% - 72 500грн.

З виписки по особовому рахунку боржника з 20.11.2019 по 20.11.2019 вбачається, що на рахунок ТОВ "Вектор Плюс 5" перераховано наступні суми: 16 189,18 грн оплата за товар згідно рах. № 389 від 14.11.2019 з ПДВ 20% - 2698,20 грн, 470 000,00 грн часткова оплата за товар (шини а асортименті), згідно рах. № 400 від 20.11.2019 з ПДВ 20% - 78 333,33 грн, 814 919,82 грн часткова оплата за товар згідно рах. № 389 від 14.11.2019 з ПДВ 20% - 135819,97грн, 1 242 595,00грн оплата за товар (шини в асортименті), згідно рах. № 400 від 20.11.2019 з ПДВ 20% - 207 099,17 грн.

Таким чином, загальна сума грошових коштів перерахованих на користь ТОВ "Вектор Плюс 5" складає 2 978 704, 00грн.

З матеріалів справи судом встановлено, що Компанія на виконання умов договору про продаж та розповсюдження мастильних матеріалів від 01.11.2015, укладеного з ТОВ "ТД "Ліном", в період з 12.06.2019 по 26.07.2019 поставила боржнику обумовлену кількість продукції на підставі онлайн замовлень на загальну суму 633 965,02 доларів США та виставила 45 рахунків, які мали бути оплачені, згідно п.8.7 договору протягом 45 днів.

У період з 30.08.2019 по 10.09.2019 боржник здійснив 8 платежів, кожен у розмірі 1 000,00 доларів США, проте сума заборгованості у розмірі 625 965,02 доларів США залишилась неоплаченою.

Зазначені обставини встановленні ухвалою суду від 04.08.2020, яка не оскаржувалась в апеляційному порядку та є чинною.

Враховуючи виставлені заявником рахунки боржнику, суд зробив висновок, що на час перерахування коштів відповідачеві ТОВ "ТД "Ліном" мав заборгованість перед ініціюючим кредитором в обсязі 625 965,02 доларів США.

В умовах відсутності інших активів та наявної заборгованості перед ініціюючим кредитором, боржник надає перевагу іншому кредитору ТОВ "Вектор Плюс 5", перераховуючи йому протягом 18.11.2019-20.11.2019 року грошові кошти в сумі 2 978 704,00 грн.

Наявність несплаченої суми заборгованості та відсутність активів боржника для її погашення в подальшому стало підставою для звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

За результатами проведеної розпорядником майна інвентаризації, будь-якого майна за місцезнаходженням ТОВ "ТД "Ліном" не виявлено, а сам боржник за вказаною адресою не знаходиться, відсутність будь-якого рухомого та нерухомого майна також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.04.2020. № 207225761, листом Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 22.09.2020 № 31/5-2821, листом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №31-10/2/14334 від 22.09.2020.

З аналізу щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства суд з`ясував, що збільшення розміру кредиторської та дебіторської заборгованості (нездійсненням боржником платежів за зобов`язаннями, строк яких уже настав, та бездіяльність в частині проведення претензійно-позовної роботи щодо стягнення дебіторської заборгованості), а також продаж задіяних у виробничо-господарській діяльності основних засобів (відчуження керівником підприємства протягом липня-серпня 2019 всіх транспортних засобів боржника в кількості 19 одиниць) призвели до стійкої неплатоспроможності боржника, що стало підставою для визнання боржника банкрутом.

ТОВ "Вектор Плюс 5", який є контрагентом за договором та відповідно особою на користь якої перераховано грошові кошти, в судові засідання не з`явився, при цьому, ухвали суду від 17.05.2021 та від 07.06.2021 отримано особисто 26.05.2021 та 15.06.2021, що підтверджується даними з офіційного веб-сайту "Укрпошта" за трекінгом поштового відправлення, своїм правом на подання відзиву на заяву кредитора щодо недійсності правочину суду не скористався, доводи щодо підстав перерахування спірних коштів не навів та ніяким чином не спростував викладені в заяві обставини.

Суд встановив, що ані матеріали заяви, ані матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо того який товар придбано, на яких умовах, що ставить під сумнів вчинення правочину спрямованого на набуття прав та обов`язків у вигляді придбання права власності на товар, та свідчить про свідоме виведення грошових активів боржника за метою уникнення погашення кредиторської заборгованості.

Статистична та фінансова звітність за 2016-2019 роки та у 2020 році боржником не подавалась до Головного управління статистики у Донецькій області, що підтверджується листом від 29.09.2020 № 01-03/3038-20.

За даними балансу на 31.12.2018 оборотні активи боржника збільшились з 25 750,3 тис. грн до 75 290,0 тис. грн, запаси боржника збільшились з 164,8 тис. грн до 837,0 тис. грн, а товари з 16 917,0 тис. грн до 49 777,0 тис. грн, також збільшилась поточна кредиторська заборгованість з 14 965,0 тис. грн до 35 950,0 тис. грн, чисті доходи боржника зменшились з 164 651,0 тис. грн до 147 418,0 тис. грн. У примітках до річної фінансової звітності за 2018 рік зазначено, що вартість основних засобів, які знаходяться у власності боржника складає 8 841,0 тис. грн, з яких 6 704,0 тис. грн - транспортні засоби.

При цьому, матеріали справи містять відомості щодо факту продажу транспортних засобів, які перебували у власності банкрута протягом липня-серпня 2019 року та відсутність будь-яких активів станом на дату звернення ініціюючого кредитора до суду із заявою.

Суд з`ясував, що станом на дату перерахування коштів на користь третьої особи вже існувала сума заборгованості перед Компанією в розмірі 625 965,02 доларів США, відтак вчинення боржником зазначених правочинів, за умови наявної кредиторської заборгованості фактично позбавило можливості задовольнити вимоги кредиторів хоча б частково за рахунок перерахованої суми на користь третьої особи, що явно суперечило інтересам кредитора та боржника.

Розмір збитків, завданий кредитору, кореспондується з сумою заборгованості, яка мала бути сплачена боржником у встановлені строки, на яку кредитор правомірно розраховував та за звичайних обставин отримав би, за умови якщо б його право не було порушено, в умовах відсутності активів у боржника на час відкриття провадження у справі про банкрутство, а також відсутності доказів позитивного матеріального результату для боржника за результатами здійснення спірних правочинів.

Причинний зв`язок між вказаною дією та збитками полягає в тому, що перерахована сума коштів на користь ТОВ "Вектор Плюс 5" фактично унеможливила погашення суми заборгованості перед кредиторами та в подальшому призвела до банкрутства самого боржника.

Що стосується такого елементу складу правопорушення як вина, то суд зауважив, що керівник боржника, як особа, уповноважена на вчинення дій від його імені, повністю обізнана про його фінансовий стан, у зв`язку з чим усвідомлює, що відчуження майна відбувається за умови наявної заборгованості перед іншими контрагентами, що свідчить про наявність умислу в його діях, який полягає в усвідомленні, що перерахування коштів на користь третьої особи унеможливить навіть часткове погашення кредиторської заборгованості.

Ураховуючи вищевикладене, судом першої інстанції встановлено наявність у діях боржника складу правопорушення.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.07.2021 у справі №905/814/20 (суддя - Демідова П.В.) заяву Компанії б/н від 09.04.2021 про визнання недійсними правочинів боржника задоволено. Визнано недійсними правочини ТОВ "ТД "Ліном" щодо здійснення оплат на користь ТОВ "Вектор Плюс 5" в сумі 2 978 704,00 грн. Стягнуто з ТОВ "Вектор Плюс 5" на користь ТОВ "ТД "Ліном" грошові кошти в сумі 2 978 704, 00 грн.

Ухвала місцевого суду обґрунтована наступним:

- факт перерахування коштів в підозрілий період за умови наявності кредиторської заборгованості та відсутності будь-яких інших активів, за рахунок яких було б можливо погасити вимоги кредиторів, що завдало збитків останнім, є доведеним;

- станом на дату перерахування коштів на користь третьої особи вже існувала сума заборгованості перед Компанією в розмірі 625 965,02 доларів США, яка в подальшому була покладена в основу підстави для звернення до суду із відповідною заявою та відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ТД "Ліном";

- встановлена судом наявність у діях боржника складу правопорушення дала підстави вважати завдані кредиторам та боржнику збитки доведеними;

- погоджуючись із позицією заявника, суд виходить з того, що у відповідності до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ураховуючи зазначену норму, суд вважає допустимим розглядати дії боржника по перерахуванню коштів як правочини;

- пасивна позиція відповідача, відсутність доказів отримання товару, та інших спростувань щодо фактів, викладених заявником у заяві, дає підстави суду погодитися із позицією заявника про визнання недійсними правочинів боржника по перерахуванню коштів відповідачеві з підстав, визначених статтею 42 КУзПБ, як таких, що спричинили збитки боржнику та, як наслідок, зробили його неплатоспроможним.

Крім того, судом також зазначено, що розглядаючи спірну ситуацію через призму положень статті 42 КУзПБ, які діяли на час здійснення спірних правочинів, суд вбачає наявність таких підстав, як: (1) боржник прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони; (2) боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; (3) боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржника перевищувала вартість майна.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ТОВ "Вектор Плюс 5" оскаржило її в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 (колегія суддів: Слободін М.М. - головуючий, Россолов В.В., Шутенко І.А.) апеляційну скаргу ТОВ "Вектор Плюс 5" задоволено; ухвалу Господарського суду Донецької області від 08.07.2021 у справі № 905/814/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви Компанії б/н від 09.04.2021 про визнання недійсними правочинів боржника.

Суд апеляційної інстанції у своїй постанові не погодився з позицією місцевого господарського суду щодо наявності підстав для визнання правочинів недійсними у порядку статті 42 КУзПБ та дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали з прийняттям нового рішення про відмову у позові, зазначивши, серед іншого, наступне:

- аналіз обставин спору показує, що відсутні всі без винятку підстави визнання правочину недійсним, які перераховані у статті 42 КУзПБ;

- очевидне порушення судом першої інстанції принципів змагальності та презумпції добросовісності учасника цивільного обороту;

- правочин був визнаний судом недійсним на підставі листа арбітражного керуючого від 17.03.2021 № 01-31, в якому він висловлює суб`єктивну позицію про сумнівність грошових перерахувань боржника. Однак, цей доказ був прийнятий судом і покладений в основу оскаржуваної ухвали, незважаючи на його очевидну недопустимість, враховуючи що матеріали справи не містять ані оригіналу цього листа, ані посвідченої належним чином копії.

Апеляційним судом також зауважено, що представник заявника не навів суду чітких підстав визнання правочинів недійсними (неодноразово і послідовно заперечував застосування до спірних правовідносин статті 42 КУзПБ, що зафіксовано технічною фіксацією судового засідання, а наполягав на застосуванні статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство)), тому суд опирається на зміст письмової заяви Компанії, де вірно визначена норма, яка підлягає застосуванню - стаття 42 КУзПБ (без зазначення конкретної частини і пункту), і підкреслює, що з огляду на період здійснення перерахувань до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме ця норма.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

Не погодившись з постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у цій справі, Компанія подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, ухвалу Господарського суду Донецької області від 08.07.2021 залишити без змін.

В обґрунтування доводів касаційної скарги Компанія посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме пункту 4 частини першої статті 42 КУзПБ, враховуючи наступне:

- здійснення спірних оплат Зацікавленій особі 20.08.2019 та 05.09.2019, себто в межах річного підозрілого періоду (за 10 місяців до відкриття справи про банкрутство боржника 04.08.2020);

- здійснення оплат в період, коли боржник вже боргував касатору (Компанії) та не мав активів для розрахунку з ним;

- заподіяння касаторові збитків через відсутність ліквідаційної маси боржника та джерел задоволення вимог Компанії як кредитора.

За змістом касаційної скарги, Компанія стверджує, що до спірних правовідносин підлягали застосуванню норми пункту 5 частини першої статті 20 Закону про банкрутство, які, на думку скаржника, хоч і є ідентичними положенням пункту 4 частини першої статті 42 КУзПБ, однак не зобов`язують заявника доводити повний склад збитків.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження Компанія також стверджує про відсутність правового висновку Верховного Суду як щодо застосування положень абзацу 6 частини першої статті 20 Закону про банкрутство, так і щодо пункту 4 частини першої статті 42 КУзПБ у питанні визнання недійсними оплат боржника на користь кредиторів із порушенням принципу конкурсності (коли боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна).

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

У відзиві ТОВ "Вектор Плюс 5" просить залишити касаційну скаргу Компанії без задоволення, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Касаційне провадження

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 905/814/20 визначено склад колегії суддів: Огороднік К.М. - головуючий, Ткаченко Н.Г., Жуков С.В., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.10.2021.

Ухвалою Верховного Суду від 04.11.2021, серед іншого, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у справі № 905/814/20; призначено касаційну скаргу до розгляду на 08.12.2021 о 11:45 год.

12.11.2021 до касаційного господарського суду надійшло клопотання Компанії про передачу справи на розгляд палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08.12.2021 відкладено розгляд касаційної скарги до 12.01.2022 о 10:40 год.

У зв`язку з відпусткою судді Ткаченко Н.Г., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено склад колегії суддів: Огороднік К.М. - головуючий, Пєсков В.Г., Жуков С.В., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.01.2022.

Судове засідання 12.01.2022 відбулось за участі представників Компанії та ТОВ "Вектор Плюс 5", які надали пояснення у справі. Інші учасники справи, зокрема ліквідатор банкрута, явку повноважних представників не забезпечили, про час та дату судового засідання були сповіщені належним чином.

Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників інших учасників справи.

При цьому, суд враховує приписи статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України, за якими своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Розгляд клопотань

Компанією подано клопотання про передачу справи № 905/814/20 на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Підставами передачі справи на розгляд судової палати скаржником визначено наступне:

- відсутня судова практика, яка б пояснювала особливості застосування саме тої підстави недійсності правочину в справі про банкрутство, яку використовує касатор;

- інструмент визнання недійсними правочинів боржника досить широко застосовується як кредиторами, так і арбітражними керуючими в межах справ про банкрутство, а тому потребує додаткової уваги та роз`яснень з боку Верховного Суду;

- така справа може стати зразковою та допоможе сформувати єдине бачення та єдине правозастосування абзацу 6 частини першої статті 20 Закону про банкрутство та пункту 4 частини першої статті 42 КУзПБ в розрізі визнання недійсними оплат, здійснених боржником на користь третіх осіб протягом підозрілого періоду та з порушенням умов конкурсності.

Верховний Суд зауважує, що підстави передачі справи, зокрема, на розгляд палати, до якої входить колегія суддів, визначені нормами частини першої статті 302 ГПК України.

Відповідно до положень наведеної норми процесуального права суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї палати або у складі такої палати.

Однак, заявлене скаржником клопотання не містить обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з судової палати для розгляду справ про банкрутство або у складі цієї палати.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність передбачених процесуальним законом правових підстав для передачі цієї справи на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство, натомість зазначені в клопотанні Компанії питання можуть бути вирішені під час розгляду цієї справи колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відповідно до його повноважень у залежності від установлених обставин справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Предметом судового розгляду є позовна заява про визнання недійсними правочинів боржника щодо здійснення оплат (перерахування коштів) та стягнення їх суми на користь останнього.

Як зазначалось, судами попередніх інстанцій встановлено, що в межах провадження у справі № 905/814/20 про банкрутство ТОВ "ТД "Ліном" (відкритого ухвалою суду від 04.08.2020) до місцевого господарського суду 12.04.2021 надійшла вказана позовна заява кредитора (з урахуванням заяви про уточнення вимог б/н від 12.05.2021), з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 42 КУзПБ.

Розглянувши спір по суті, судом першої інстанції позов було задоволено із посиланням на спеціальні положення законодавства про банкрутство - статті 42 КУзПБ та ураховуючи загальні норми, установлені ЦК України, що визначають наслідки недійсності правочинів.

За результатом апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції, погодившись з висновками місцевого господарського суду щодо необхідності застосування до спірних правовідносин статті 42 КУзПБ (який діяв на час здійснення спірних правочинів), відмовив у позові з підстав його недоведеності, у тому числі через недопустимість доказу (листа ліквідатора).

При вирішенні питання критеріїв застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство щодо визнання недійсними правочинів, а саме статті 20 Закону про банкрутство чи статті 42 КУзПБ, суди попередніх інстанцій врахували, зокрема, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.06.2021 у справі №904/7905/16.

Колегія суддів зауважує, що оскільки наведена у вказаній справі №904/7905/16 правова позиція про застосування спеціальних положень законодавства про банкрутство щодо визнання недійсними правочинів була уточнена судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 28.10.2021 за розглядом справи №911/1012/13, то керуючись положеннями частини четвертої статті 300 ГПК України, суд вважає за можливе врахувати у цій справі, що переглядається, уточнені правові висновки Верховного Суду.

Поряд з цим, Верховний Суд вважає висновки судів попередніх інстанцій про застосування до спірних правовідносин положень статті 42 КУзПБ, а не статті 20 Закону про банкрутство правомірними, що полягає у наступному.

Щодо правової кваліфікації спірних правовідносин

Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (висновок, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц).

У питанні критеріїв застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство щодо визнання недійсними правочинів, а саме статті 20 Закону про банкрутство чи статті 42 КУзПБ, колегія суддів враховує правові висновки судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 28.10.2021 у справі № 911/1012/13, та зазначає наступне.

Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано КУзПБ, який введено в дію з 21.10.2019, а до введення в дію цього Кодексу - Законом про банкрутство, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними у застосуванні при розгляді цих справ.

Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України та ГК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

Особливості спеціального закону у сфері банкрутства виключають можливість керуватися загальновизнаним принципом щодо дії законів у часі під час визнання в межах справи про банкрутство правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На відміну від вимог ЦК України та ГК України, законодавство про банкрутство (як стаття 42 КУзПБ, так і стаття 20 Закону про банкрутство (у редакції, чинній з 19.01.2013) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.

Критерієм для застосування норм статті 42 КУзПБ та статті 20 Закону про банкрутство, у тому числі і до заяв, поданих після введення в дію цього Кодексу, є дата відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, стаття 42 КУзПБ застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих у справах про банкрутство, провадження у яких відкрито після введення в дію цього Кодексу.

Ураховуючи наведену правову позицію, а також те, що провадження у цій справі про банкрутство ТОВ "ТД "Ліном" відкрито ухвалою суду від 04.08.2020, тобто після введення в дію КУзПБ (21.10.2019), суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірних висновків про наявність правових підстав для застосування при розгляді заяви кредитора про визнання недійсними правочинів (оплат) положень статті 42 КУзПБ.

З огляду на зазначене, Верховний Суд визнає необґрунтованими доводи касаційної скарги, що до спірних правовідносин підлягали застосуванню норми пункту 5 частини першої статті 20 Закону про банкрутство.

Щодо підстав визнання правочинів недійсними

Поряд з спростованими вище аргументами скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин норм пункту 5 частини першої статті 20 Закону про банкрутство, суд касаційної інстанції зауважує, що в іншій частині доводів касаційної скарги Компанія посилається на неправильне застосування апеляційним судом положень пункту 4 частини першої статті 42 КУзПБ.

Верховний Суд не може погодитися з наведеними аргументами скаржника, які, між іншого, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки такі доводи суперечать встановленим цим судом обставинам справи, що полягає у наступному.

Так, досліджуючи підстави визнання правочинів недійсними, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

- аналізуючи підстави, зазначені у статті 42 КУзПБ, суд встановив, що повністю відсутніми є всі без винятку підстави визнання правочину недійсним;

- щодо підстави, зазначеної у частині першої статті 42 КУзПБ, суд встановив, що відсутній обов`язкові елементи юридичного складу недійсності, а саме спричинення збитків боржнику або кредитору та прийняття боржником на себе зобов`язання, яке призвело до банкрутства. Заявник у даному спорі взагалі не доводив цю обставину, не надавав жодних доказів, не приводив міркувань щодо наявності юридичного складу збитків тощо. Аналогічним чином заявник не доводив факту взяття боржником на себе зобов`язання, внаслідок чого останній став неплатоспроможним;

- у фінансових документах зазначено, що перерахування є оплатою за товар по договору (шини для автомобілів). Крім того, у своїй апеляційній скарзі відповідач, учасник обороту, який отримав спірні платежі, зробив дві заяви: 1) перерахування здійснені на його користь в порядку виконання договору про поставку товару; 2) договір був виконаний з боку апелянта (контрагента);

- оцінюючи наявні у матеріалах справи звіт арбітражного керуючого та аналіз фінансово-господарської діяльності боржника, апеляційний суд з`ясував, що, по-перше, арбітражним керуючим встановлена повна відсутність господарської документації боржника, що унеможливлює спростування тверджень відповідача (принциповим в даному аспекті є те міркування, що самостійний учасник цивільного обороту, добросовісність якого не спростована, не може нести відповідальності за недобросовісні дії ТОВ "ТД "Ліном" по знищенню чи прихованню документації); по-друге, у своїх звіті та аналізі арбітражний керуючий Черкасов С.А. взагалі не згадує перерахування, які досліджуються у даному спорі як такі, що вчинені недобросовісно; що потягли банкрутство боржника; що мають ознаки фіктивності тощо.

- окрім листа арбітражного керуючого на адресу заявника № 01-31 від 17.03.2021, (його не посвідченої ксерокопії), матеріали справи взагалі не містять жодних даних щодо незаконності, безпідставності або фіктивності оскаржених грошових перерахувань;

- оцінюючи можливі збитки кредитора внаслідок спірних перерахувань, суд з`ясував, що заявник взагалі не наводив доказів існування юридичного складу збитків, а суд першої інстанції самоусунувся від оцінки відсутності доказів наявності та юридичного складу збитків.

- оцінюючи можливу наявність четвертої підстави - боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна, суд зазначив, що за цією підставою доведенню підлягає наявність перевищення суми вимог над вартістю майна (оцінка, експертиза). Однак, матеріали справи не містять об`єктивних даних щодо розміру і вартості майна боржника на час вчинення оскарженого правочину. З матеріалів справи випливає, що арбітражний керуючий не проводив оцінку майна (залишків грошових коштів на усіх рахунках сукупно та вартості матеріальних активів та прав вимог) і жодних даних в цій частині матеріали справи не містять. Аналогічно розміру вартості активів боржника на час вчинення спірного правочину не доводив і заявник (кредитор) такі дані відсутні як і його заяві, так і в матеріалах її розгляду;

- оцінюючи можливість застосування до спірних правовідносин частини другої статті 42 КУзПБ, суд зазначив, що повністю відсутніми є друга та третя підстава (укладання угод із заінтересованою особою та укладання договору дарування). Цих обставин не доводив кредитор, цих обставин не аналізував суд першої інстанції, і матеріали справи не містять ознак існування таких обставин.

- суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність відповідних майнових дій з боку контрагента: (1) без дослідження первинної бухгалтерської документації (вона об`єктивно відсутня у даній справі); (2) без встановлення та зазначення в ухвалі змісту і умов правочину, який суд визнав недійсним (суд першої інстанції взагалі не зазначив, який саме правочин він визнає недійсним, які його умови, яка ступінь його виконання тощо); (3) за відсутності будь-яких доказів фіктивності невстановленого судом правочину; (4) без врахування особливостей ретроактивного застосування статті 42 КУзПБ, які полягають в тому, що на час вирішення спору товару, як і самої господарської діяльності боржника, може не бути з об`єктивних причин (витрачання, введення в оборот шляхом відчуження; втрата; невідоме суду місце зберігання тощо) і висновок про відсутність відповідних майнових дій не може ґрунтуватися на припущеннях суду, а повинен опиратись на достатні докази; (5) на підставі помилкового доказу: в ході вирішення спору було достовірно встановлено, що у листі № 01-31 від 17.03.2021 арбітражним керуючим були невірно визначені суми перерахувань, що в наступному навіть призвело до коригування позовних вимог кредитора; (6) без врахування того факту, що інші докази, створені в ході діяльності арбітражного керуючого (звіт, аналіз фінансової діяльності тощо) не містять жодних посилань, а тим більше доказів сумнівності оскаржених правочинів (фактично, сумнівність правочинів згадується тільки в листі № 01-31 від 17.03.2021);

З урахуванням встановленого, апеляційний суд дійшов наступних висновків:

- повна відсутність первинних документів, відсутність боржника за юридичною адресою та очевидна недобросовісність останнього не означають автоматичної недобросовісності контрагентів боржника (це презумпція, яка підлягає спростуванню, а заявник взагалі не здійснював такого спростування із посиланням на докази), і тим більше не звільняє заявника від тягаря доказування відсутності відповідних майнових дій іншої сторони;

- у даному спорі суд фактично дійшов до висновку про спростування презумпції добросовісності на підставі власного бажання та припущень: в ході вирішення спору ані заявник не спростовував вказану презумпцію із посиланням на докази, ані суд не досліджував і не посилався на будь-які докази недобросовісності контрагента;

- суд першої інстанції визнав невідомий йому правочин недійсним на підставі листа, який містить суб`єктивну думку арбітражного керуючого, і не містить посилання на жодний доказ;

- в обставинах даного спору недоведеність гіпотези статті 42 КУзПБ (недоведеність збитків, недоведеність відсутності зустрічних майнових дій, не спростування добросовісності тощо) та самоусунення заявника від спростування добросовісності та доведення як збитків боржника, так і відсутності зустрічних дій контрагента, не дозволяє суду визнати правочин недійсним, оскільки це є безпідставним і нерозумним втручанням в оборот;

- висновки суду першої інстанції (тлумачення пасивної процесуальної поведінки відповідача як доказу недобросовісності) є незаконними, оскільки прямо суперечать принципу змагальності (статті 13 ГПК України), оскільки процесуальний закон покладає обов`язок доведення факту збитків та невиконання майнових дій іншою стороною саме на заявника, а не відповідача, позаяк факт невиконання зобов`язання, факт не здійснення зустрічної поставки товару, тощо не може бути доведений "процесуальною бездіяльністю відповідача";

- ураховуючи загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність, складно назвати розумним і справедливим судове рішення, у якому невстановлений правочин визнається недійсним на підставі листа арбітражного керуючого, де він висловлює суб`єктивну позицію про сумнівність грошових перерахувань боржника;

Крім того, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні доцільно зауважив, що презумпція сумнівності правочинів, вчинених у підозрілий період, сама по собі не означає безмежної дискреції суду щодо визнання будь-якого правочину, укладеного у такий період, недійсним, а тому вимагає досконалої юридичної техніки застосування і суворого дотримання вимог, встановлених у відповідній нормі закону, оскільки несе ризики непропорційного втручання в цивільний оборот та майнові права контрагентів боржника.

Наведене свідчить, що апеляційним судом всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, досліджено усі наявні у матеріалах справи докази, доводи та заперечення учасників судового процесу та надано їм належну правову оцінку, що підтверджується змістом оскарженої постанови.

Разом з тим, суд касаційної інстанції, в силу положень частини другої статті 300 ГПК України, позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

Таким чином, за встановлених обставин недоведеності кредитором та непідтвердження матеріалами справи обґрунтованості позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності обґрунтованих підстав визнання правочинів (правочину) недійсними.

Доводи скаржника щодо: (1) здійснення спірних оплат Зацікавленій особі в межах річного підозрілого періоду; (2) здійснення оплат в період, коли боржник вже боргував Компанії та не мав активів для розрахунку з ним; (3) заподіяння касаторові збитків через відсутність ліквідаційної маси боржника та джерел задоволення вимог Компанії як кредитора, - спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи, зокрема, через недоведеність: (1) зацікавленості контрагента, (2) відсутності активів для розрахунку та (3) заподіяння збитків (при чому доведеність цих обставин не була встановлена й місцевим господарським судом).

Наведена у касаційній скарзі підстава для визнання недійсними правочинів боржника, визначена в пункті 4 (абзаці 5) частини першої статті 42 КУзПБ, у повній мірі була досліджена, серед інших, судом апеляційної інстанції та їй надана належна правова оцінка.

Тому, з урахуванням встановлених апеляційним судом фактичних обставин справи, доводи скаржника про неправильне застосування норм матеріального права, а саме пункту 4 частини першої статті 42 КУзПБ, підлягають відхиленню з підстав їх необґрунтованості.

Крім того, нормами статті 42 КУзПБ чітко визначено підстави визнання недійсними саме правочинів боржника. У той же час, за встановлених апеляційним судом обставин справи вбачається, що у спірних правовідносинах в основі оскаржуваних майнових дій - оплат (перерахування коштів) є домовленість контрагентів, що випливає із договору поставки шин, який, у свою чергу, за правовою природою є правочином. Однак, кредитор (Компанія) у своїй позовній заяві не заявляв вимог про визнання недійсним самого договору поставки, натомість просив визнати недійсними окремі майнові дії, вчинені на виконання умов цього договору, а саме - здійснені оплати (перерахування коштів).

Наведене, на переконання колегії суддів, виключає можливість застосування до спірних правовідносин спеціальних підстав для визнання правочинів недійсними, визначених статтею 42 КУзПБ, оскільки у таких спорах вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину в цілому, а не окремих майнових дій боржника, вчинених на виконання умов цього правочину.

Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті оцінки доказів не відповідають встановленим обставинам справи та не приймаються до уваги судом, оскільки такі доводи зводяться до необхідності переоцінки судом касаційної інстанції доказів та встановлення інших обставин справи, що відповідно до статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування судових рішень.

Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження за касаційним переглядом справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування законного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного та беручи до уваги межі перегляду справи судом касаційної інстанції в порядку статті 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновків про те, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у справі прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд, відповідно до статті 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.) залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у справі № 905/814/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К.М. Огороднік

Судді С.В. Жуков

В.Г. Пєсков