ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. Справа №921/388/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Байковецької сільської ради

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.10.2021 про забезпечення позову (суддя Шумський І.П.)

у справі №921/388/21

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс", с.Дубівці, Тернопільський район, Тернопільська область

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, м.Тернопіль

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області

про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду звернень позивача про укладення додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок; скасування наказу про передачу земельних ділянок у комунальну власність; скасування права комунальної власності; визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок; визнання права оренди на земельні ділянки

представники сторін в судове засідання не з`явилися.

09.06.2021 до Господарського суду Тернопільської області надійшла позовна заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (надалі СТзОВ) "Агрокомплекс" до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про:

- визнання бездіяльності відповідача стосовно не розгляду звернень позивача про укладення додаткових угод до договорів оренди землі щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:001:0921 площею 9,23 га, :01:001:0923 площею 24,86 га, :01:001:0924 площею 4,82 га протиправною;

- скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» від 05.06.2018 № 19-1778/14-18-СГ в частині передачі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0921 площею 9,23 га, :01:001:0923 площею 24,86 га, :01:001:0924 площею 4,82 га та акту приймання-передачі земельних ділянок у комунальну власність, стосовно передачі у комунальну власність Байковецької сільської ради (Байковецької територіальної громади) вказаних земельних ділянок;

- скасування права комунальної власності Байковецької сільської ради (Байковецької територіальної громади) на земельні ділянки з кадастровими номерами :01 001:0921 площею 9,23 га, :01:001:0923 площею 24,86 га, :01 001:0924 площею 4,82 га;

- визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок від 07.09.2010, стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0921 площею 9,23 га, :01:001:0923 площею 24,86 га, :01:001:0924 площею 4,82 га, про продовження терміну дії договору по 10.11.2033 включно;

- визнання права оренди позивача на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0921 площею 9,23 га, :01:001:0923 площею 24,86 га, :01:001:0924 площею 4,82 га по 10.11.2033 включно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.09.2010 між позивачем та Тернопільською районною державною адміністрацією було укладено договори оренди вищезазначених трьох земельних ділянок строком на 5 років. Вказані договори були укладені на підставі розпорядження голови Тернопільської РД №997 від 10.11.2008. Надалі, розпорядженням голови Тернопільської РДА №571 від 01.07.2011 було внесено зміни до розпорядження №997 від 10.11.2008 щодо терміну оренди земельних ділянок та встановлено новий строк оренди тривалістю у 25 років. Крім того, рішеннями Господарського суду Тернопільської області від 23.02.2017 у справах №921/834/16-г/4, №921/833/16-г/4, №921/832/16-г/4 вказані договори оренди від 07.09.2010 визнано поновленими і продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

З посиланням на положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі" СТзОВ «Агрокомплекс» ствердило про належне виконання ним своїх обов`язків за договорами, а також про те, що воно, як орендар, у травні 2018 року вчинило всі необхідні дії, спрямовані на укладення додаткових угод до договорів оренди в частині продовження строку їх дії, однак, у зв`язку із протиправною бездіяльністю відповідача, відповідні додаткові угоди між позивачем та відповідачем так і не були укладені. Більше того, відповідач, за твердженнями позивача, 05.06.2018 протиправно передав спірні земельні ділянки Байковецькій сільській раді, чим ухилився від вирішення питання про укладення відповідних додаткових угод та порушив право позивача на розгляд його пропозиції в розумні строки.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.06.2021 було відкрито провадження у справі №921/388/21 та залучено до участі у ній Байковецьку сільську раду як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

11.10.2021 до Господарського суду Тернопільської області надійшла заява від СТзОВ "Агрокомплекс" про забезпечення позову у даній справі шляхом встановлення заборони Байковецькій сільській раді Тернопільського району Тернопільської області вчиняти будь-які дії стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0921 площею 9,23 га, :01:001:0923 площею 24,86 га, :01:001:0924 площею 4,82 га до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що на час розгляду даної справи теперішнім власником земельних ділянок - Байковецькою сільською радою - вчиняються дії з надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах спірних земельних ділянок, право оренди на які визнається у даній справі. Також Байковецькою сільською радою вчиняються дії, спрямовані на відчуження права оренди на одну із спірних земельних ділянок на земельних торгах.

Враховуючи наведене, позивач зазначив про те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам шляхом розділення спірних земельних ділянок та передачі їх у приватну власність третім особам. Позивач наголосив, що у разі передачі права власності на земельні ділянки третім особам, йому доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути ділянки у комунальну власність та відновити право користування.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13.10.2021 вказану заяву було задоволено частково; заборонено Байковецькій сільській раді вчиняти дії щодо розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами :01:001:0923, :01:001:0924; в задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову (щодо земельної ділянки :01:001:0921) відмовлено.

Постановляючи вказану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з наступного:

1) в межах даної справи позивач оспорює відмову в поновленні договорів оренди земельних ділянок і його позов направлений на встановлення права позивача щодо поновлення таких договорів. Отже, об`єктом спірних правовідносин у цій справі є речове право оренди на земельні ділянки. В межах своїх повноважень Байковецька сільська рада, яка здійснює розпорядження землями комунальної власності, має право передавати їх у користування, формувати земельні ділянки, здійснювати їх об`єднання та поділ, передавати у власність фізичним чи юридичним особам та вчиняти інші розпорядчі дії щодо землі, зокрема й спірних земельних ділянок;

2) з матеріалів справи вбачається, що Байковецька сільська рада вчиняє дії щодо віднесення однієї із спірних земельних ділянок з кадастровим номером :01:001:0924 до переліку тих, право оренди щодо якої підлягає продажу, з попереднім припиненням стосовно позивача права оренди цією земельною ділянкою. Іншу земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0923 віднесено до переліку тих, щодо якої вчинятимуться дії щодо надання окремим фізичним особам дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Про вказані обставини свідчать: рішення Байковецької сільської ради №8/12/13 від 19.07.2021; вчинені реєстраційні дії Байковецької сільської ради щодо припинення за позивачем права оренди земельною ділянкою №:01:001:0924; зміст проекту рішення Байковецької сільської ради «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки»;

3) у разі здійснення Байковецькою сільською радою зазначених дій із спірними земельними ділянками з кадастровими номерами :01:001:0923, :01:001:0924, виникнуть обставини, які можуть фактично порушити принцип ефективного судового захисту прав і інтересів позивача в обраний ним спосіб в межах даного спору та виконання судового рішення у випадку задоволення позову, адже такі потягнуть необхідність звернення до набувачів речових прав позивача на ці земельні ділянки з інших підстав. Поділ земельної ділянки може призвести до припинення цієї земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, що також унеможливить ефективний спосіб захисту у даній справі;

4) викладена у заяві про забезпечення позову вимога шляхом заборони третій особі вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0921 не підлягає до задоволення, оскільки позивач у своїй заяві не вказав про існування доказів в розумінні ст. 73, 74, 76, 77, 78 ГПК України, які б вказували на вчинення третьою особою щодо цієї земельної ділянки дій, спрямованих на ускладнення чи унеможливлення в майбутньому обраного ним у даній справі способу захисту його прав чи їх поновлення.

Байковецька сільська рада, не погодившись з вказаною ухвалою, подала апеляційну скаргу, в якій послалася на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права, а також порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим просила вказану ухвалу скасувати, а також застосувати до позивача заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, стягнувши з нього в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:

1) з положень процесуального законодавства вбачається, що забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача. Вказане свідчить, що господарський суд не мав підстав для забезпечення позову, шляхом накладення заборони вчиняти дії щодо майна Байковецької сільської ради, яка є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача;

2) із матеріалів справи вбачається, що Байковецька сільська рада є власником земельних ділянок, на які позивач просив накласти обтяження. На момент розгляду заяви позивача про забезпечення позову відповідні договори оренди земельних ділянок були припиненими, про що, зокрема, свідчить зміст рішення Байковецької сільської ради №764 від 16.11.2018. Таким чином, Байковецькою сільською радою не порушено і не може бути порушено в майбутньому жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки договірних відносин з приводу права оренди земельних ділянок не існує і настання таких відносин Байковецька сільська рада не бажає. Як наслідок, у суду були відсутні підстави для заборони власнику майна розпоряджатись ним, а винесена ухвала безпідставно обмежує його права;

3) подавши до суду позов у даній справі, який має очевидно штучний характер, позивач зловживає своїми процесуальними правами, що є неприпустимо. Так, у позовній заяві та інших документах доданих до позову СТзОВ «Агрокомплекс» посилається на розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 01.07.2011 №571. Однак, вказаному розпорядженню вже було надано правову оцінку у рішеннях Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2019 у справі №921/314/19, від 07.10.2019 у справі №921/316/19 та від 26.09.2019 у справі №921/315/19, відповідно до яких внесення змін до договорів оренди землі в частині зміни строку їх дії повинно було здійснюватися шляхом укладення з Тернопільською РДА додаткових угод до договорів оренди. Касаційні провадження СТзОВ «Агрокомплекс» з приводу оскарження перерахованих рішень судів закрито з підстав зловживання останнім правом на доступ до правосуддя.

СТзОВ «Агрокомплекс» подало до суду письмові пояснення, у яких повідомило, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.12.2021 позов у даній справі було залишено без розгляду. Цією ухвалою також скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали від 13.10.2021, яка оскаржується в межах даного апеляційного провадження. На думку позивача, вказане свідчить про відсутність предмета спору і є підставою для закриття апеляційного провадження.

Відповідач не виконав вимог ухвали Західного апеляційного господарського суду від 26.11.2021 та не подав відзиву чи письмових пояснень на апеляційну скаргу.

В судове засідання 13.01.2022 жоден із учасників судового процесу не забезпечив явку своїх представників.

В той же час, усі учасники даного судового процесу були повідомлені про нього згідно контактних даних, відомості про які містяться в матеріалах справи. Крім того, процесуальні документи апеляційного суду у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до судових рішень», були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Окрім того, 12.01.2022 до суду надійшло клопотання від скаржника про розгляд справи без його участі.

Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представників учасників судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії, а відповідно до пункту 4 вказаної статті забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Таким чином, зміст п.4 ч.1 ст. 137 ГПК України спростовує покликання скаржника на те, що заходи забезпечення позову можуть бути застосовані лише до відповідача.

Відповідно до ч.4 ст. 139 ГПК України, у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову (або ефективний захист чи поновлення прав або інтересів позивача); ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду (або утруднення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення прав або інтересів позивача) в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення утруднень чи неможливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в майбутньому, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів з його виконання у випадку задоволення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає дослідження господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Таким чином, спростовуються покликання скаржника на те, що заходи забезпечення позову можуть бути вжиті лише у спорах майнового характеру.

Аналіз положень статей 136, 137 ГПК України вказує на те, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З наявних в матеріалах справи інформаційних довідок №279197376, №279204428, №279206087 від 12.10.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованих щодо об`єктів нерухомого майна - земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0921 площею 9,23 га, :01:001:0923 площею 24,86 га, :01:001:0924 площею 4,82 га, вбачається, що станом на даний час вони належать на праві комунальної власності Байковецькій сільській раді.

Із змісту позовної заяви СТзОВ "Агрокомплекс" вбачається, що позивач у даній справі оспорює відмову Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області як попереднього власника вищенаведених земельних ділянок від укладення додаткових угод про продовження строку дії договорів оренди земельних ділянок. При цьому, позов спрямований на продовження дії таких договорів, а також на визнання права позивача на оренду вищезгаданих трьох земельних ділянок.

У статті 79-1 ЗК України зазначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок здійснюється, за загальним правилом, за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

За змістом положень абзацу 2 частини 10 статті 24 та частини 6 статті 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема у разі її поділу. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У ч.5 ст. 116 ЗК України зазначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частина 1 статті 123 ЗК України передбачає, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч.2 ст. 123 ЗК України).

Згідно ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частина 6 статті 123 ЗК України передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Відповідно до ч. 12 ст. 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

У матеріалах справи міститься проект рішення Байковецької сільської ради «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким органом місцевого самоврядування вирішено надати дозвіл окремим громадянам (фізичним особам) на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для різних цілей. Вищевказаний проект рішення доданий до заяви про забезпечення позову.

У пункті 3 зазначеного проекту зафіксовано рішення про відкладення розгляду заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою до припинення права оренди на земельну ділянку комунальної власності з кадастровим номером :01:001:0923 у с. Дубівці Тернопільського району.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що пункт 3 вказаного проекту свідчить про те, що Байковецькою сільською радою було прийнято заяви вищезазначених фізичних осіб щодо надання їм дозволу на розробку (складення) проекту землеустрою земельних ділянок, однак, розгляд цих заяв заплановано відкласти до моменту припинення права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0923 (тобто, щодо однієї із тих земельних ділянок, про які йде мова у позові та право оренди стосовно якої позивач намагається поновити у судовому порядку).

Ні відповідач, ні третя особа не заперечили проти вказаних висновків суду першої інстанції, що пов`язані із аналізом проекту рішення Байковецької сільської ради «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та не спростували їх.

Також матеріали справи містять рішення Байковецької сільської ради №8/12/13 від 19.07.2021 «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу та прав на них на конкурентних засадах у формі аукціону», у пункті 1 якого визначено перелік земельних ділянок комунальної власності або прав на них для продажу на земельних торгах окремими лотами, розташованих на території Байковецької сільської ради згідно додатку.

У Переліку земельних ділянок комунальної власності або прав на них для продажу на земельних торгах окремими лотами, який є додатком до рішення №8/12/13 від 19.07.2021, зазначено про те, що право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0924 площею 4,8278 га, що знаходиться у с. Дубівці, підлягає продажу.

Разом з тим, 28.04.2021 Байковецькою сільською радою вчинено дії щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про припинення за позивачем права оренди земельної ділянки :01:001:0924 площею 4,8278 га (інформаційна довідка №279206087 від 12.10.2021).

Частина 1 статті 127 ЗК України передбачає, що органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

У ст. 16 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.

Наведене вказує на те, що стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0924 (якої також стосується спір у даній справі), Байковецькою сільською радою вже вчинені дії як щодо припинення реєстрації за позивачем права оренди, так і щодо внесення її до переліку ділянок з правом продажу оренди щодо неї.

Вищенаведені норми закону свідчать про те, що в межах своїх повноважень Байковецька сільська рада, яка здійснює розпорядження землями комунальної власності, має право передавати їх у користування, формувати земельні ділянки, здійснювати їх об`єднання та поділ, передавати у власність фізичним чи юридичним особам та вчиняти інші розпорядчі дії щодо землі, зокрема й спірних земельних ділянок.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Байковецькою сільською радою вчиняються дії щодо віднесення однієї із спірних земельних ділянок з кадастровим номером :01:001:0924 до переліку тих, право оренди щодо якої підлягає продажу, з попереднім припиненням стосовно позивача права оренди цією земельною ділянкою. Разом з цим, іншу земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0923 віднесено до переліку тих, щодо якої вчинятимуться дії щодо надання окремим фізичним особам дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З огляду на це, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що у разі здійснення Байковецькою сільською радою дій із спірними земельними ділянками з кадастровими номерами :01:001:0923 та :01:001:0924, виникнуть обставини, які можуть фактично порушити принцип ефективного судового захисту прав і інтересів позивача в обраний ним спосіб в межах даного спору та виконання судового рішення у випадку задоволення позову, адже зумовлять необхідність звернення позивача до наступних набувачів речових прав на ці земельні ділянки. При цьому, поділ земельної ділянки може призвести до припинення цієї земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, що також унеможливить ефективний спосіб захисту у даній справі.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що викладена у заяві про забезпечення позову вимога шляхом заборони третій особі вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0921 не підлягає до задоволення, оскільки позивач довів існування обставин, які б вказували на вчинення третьою особою щодо цієї земельної ділянки дій, спрямованих на ускладнення чи унеможливлення в майбутньому обраного позивачем способу захисту його прав чи їх поновлення.

З огляду на це, Господарський суд Тернопільської області дійшов правльного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача та про наявність підстав для забезпечення позову у даній справі шляхом заборони Баковецькій сільській раді вчиняти дії лише, пов`язані з розпорядженням лише двома земельними ділянками з кадастровими номерами :01:001:0923, :01:001:0924.

Колегія суддів вважає доведеними фактичні обставини, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову, зв`язок між цими заходами і предметом позовних вимог, відповідність та співмірність таких заходів предмету позову. Застосовані заходи забезпечення позову не призведуть до обмеження можливостей третьої особи, як власника земельних ділянок, здійснювати правомочності щодо володіння та користування ними. Такі заходи, попри тимчасове обмеження права третьої особи здійснювати розпорядження спірними земельними ділянками, дозволить створити належні умови для запобігання перешкод для захисту прав позивача у разі повного чи часткового задоволення позову у справі №921/388/21.

Стосовно доводів Байковецької сільської ради про наявність підстав для закриття апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів не погоджується з такими.

Так, дійсно, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.12.2021 позов у даній справі було залишено без розгляду на підставі відповідної заяви позивача. Цією ухвалою також скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали від 13.10.2021.

В той же час, відповідно до правової позиції, що викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №415 та від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173, подальше скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті ухвалою суду, яка є предметом оскарження в апеляційному (касаційному) порядку, не виключає можливості перегляду такої ухвали у апеляційному (касаційному) порядку, оскільки процесуальне право її на оскарження передбачено нормами ГПК України. Вказане пов`язано з тим, що незважаючи на подальше скасування відповідних заходів забезпечення позову, вони у певний період часу були чинними і, у разі недодержання таких, як для учасників даної справи, так і третіх осіб могли настати певні негативні наслідки. Окрім того, повноваження суду апеляційної інстанції щодо закриття апеляційного провадження, які встановлені у ст. 264 ГПК України, не містять такої підстави як відсутність предмету спору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку він не наділений повноваженнями щодо закриття апеляційного провадження та повинен вирішити апеляційну скаргу у даній справі по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, як такої, що постановлена відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Байковецької сільської ради.

Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.10.2021 у справі №921/388/21 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 25.01.2022.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік