УХВАЛА

19 січня 2022 року

м. Київ

Справа № 909/1003/20

Провадження № 12677/2021

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючого (судді-доповідача), Банаська О.О., Картере В.І.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Контиліум",

відповідач - Фізична особа-підприємець Наконечний Василь Мирославович,

перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021

у складі колегії суддів: Зварич О.В. (головуюча), Гриців В.М., Матущака О.І.

та на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021

у складі судді Малєєвої О.В.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Контиліум"

до Наконечного Василя Мирославовича

про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 274 550,00 грн.,

В С Т А Н О В И В:

08.11.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Контиліум" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 274 550,00 грн.

29.03.2021 рішенням Господарського суду Івано-Франківської області у справі № 909/1003/20 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Контиліум" 274 550,00 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також 4 118,25 грн сплаченого судового збору.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 у справі № 909/1003/20, Фізична особа-підприємець Наконечний Василь Мирославович звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

04.10.2021 постановою Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року у справі № 909/1003/20 залишено без змін.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100268192), повний текст постанови Західного апеляційного господарського суду 04.10.2021 у справі № 909/1003/20 складено 04.10.2021, оприлюднено 18.10.2021.

28.12.2021 Фізичною особою-підприємцем Наконечним Василем Мирославовичем надіслано на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду 04.10.2021 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 у справі № 909/1003/20.

Водночас, у касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 у справі № 909/1003/20.

У період з 31.12.2021 по 06.01.2022 автоматизований розподіл справи № 909/1003/20 не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи, що підтверджується витягами з протоколів щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 31.12.2021, 04.01.2022, 05.01.2022, 06.01.2022.

10.01.2022 відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями, справу № 909/1003/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Пєскова В.Г. (головуючого), Банаська О.О., Картере В.І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження у справі № 909/1003/20 з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України), учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, у листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Контиліум" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 274 550 грн.

У пункті 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 установлено у розмірі 2 102 грн.

Предметом позову у даній справі є стягнення 274 550 грн завданої шкоди, внаслідок ДТП, що загалом менше ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час подання позову у 2020 році (2 102 грн х 500 = 1 051 000 грн).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Підставами касаційного оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 скаржник вказує підпункти "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у частині стандарту доказування "вірогідність", зокрема у спорах про відшкодування шкоди для визначення розміру такої шкоди.

Також, Фізична особа-підприємець Наконечний Василь Мирославович звертає увагу суду касаційної інстанції, що дана справа становить виняткове значення для скаржника, оскільки стосується питання належних та допустимих доказів у спорах про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Верховний Суд зазначає, що під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги судом взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що подана ним касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для скаржника.

Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.

Крім того, вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

Стосовно "виняткового значення" справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі відповідач жодних обґрунтувань не наводить.

Колегією суддів встановлено, що зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судом першої та апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судом, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконним, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича немає.

При цьому Верховний Суд зазначає, що розгляд касаційних скарг покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту "а" і "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Крім того, наведені скаржником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Водночас, Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича, розгляд клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 у справі № 909/1003/20, колегією суддів не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись статтею 234, пунктом 2 частини 3 статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Наконечного Василя Мирославовича на постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 та на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 у справі № 909/1003/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Пєсков

Судді О. Банасько

В. Картере