ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/995/19 (909/926/21)

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А. , секретар судового засідання Попович Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія " Автомобільні дороги України", вул. Є. Петрушевича, буд.1, м. Івано-Франківськ,76004

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "БМБУД" вул. Текстильна, буд. 30, м. Тернопіль, Тернопільська область,46400

про визнання договору оренди розірваним, зобов`язати повернути об`єкт оренди та підписати акт прийому-передачі

представники не з"явились

встановив

ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "БМБУД" про розірвання договору оренди № 11/12/20 від 11.12.2020, повернення предмету оренди, підписання акту прийому-передачі об`єкта оренди.

Ухвалою від 23.09.2021 року позовну заяву ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 7 днів з дня вручення ухвали.

22.10.2021року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 25.10.2021року позовну заяву ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі у межах справи про банкрутство та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 23.11.2021 року.

23.11.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позову заяву.

01.12.2021 надійшла відповідь на позовну заяву.

Ухвалою суду від 14.12.2021 суд закрив підготовче судове засідання та призначив розгляд справи по суті на 25.01.2022

24.01.2022 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

Представники сторін у судове засідання не з"явились.

Учасники провадження про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копії відповідної ухвали суду.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В той же час за положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України). Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, господарський суд прийшов до висновку здійснювати розгляд позову без участі представників сторін, що не з`явилися у судове засідання, так як вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши надані докази, господарський суд, встановив наступне.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

11.12.2020року між ДП "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія " Автомобільні дороги України" (далі позивач, орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БМБУД" (далі відповідач, орендодавець) було укладено Договір оренди машини для проведення ямкового ремонту

Shafer Blow Patcher HT №011/12/20 (далі - договір).

За умовами договору (п.2.1.) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майном згідно з з підписаним сторонами актом приймання - передачі майна - машини для проведення ямкового ремонту Shafer Blow Patcher HT

14.12.20202 позивач передав відповідачу відповідно до Акту прийому-передачі орендоване майно.

Орендодавцем була направлена вимога №01-05/209 від 08.04.2021 про усунення порушень Договору оренди. Орендар дану вимогу отримав 12.04.2021, що підтверджується квитанцією Укрпошти, проте залишив вимогу без розгляду і порушень договору не усунув.

Орендодавцем 01 червня 2021 року було направлене повідомлення №01-05/362 від 01.07.2021 про розірвання договору оренди №11/12/20 з вимогою повернути орендоване майно у термін 15 днів з дня отримання вимоги. Вимога згідно квитанції Укрпошти вручена Орендарю 02.07.2021 року і так як вимога знову залишилась без розгляду і реагування, договір оренди №11/12/20 від 11.12.2020 року вважається розірваним з 18 червня 2021 року. І, відповідно, з 18.06.2021 Орендар продовжує користуватись майном Орендодавця, не маючи на це законних підстав.

Орендодавцем 30.07.21 направлено чергову вимогу №01-05/648 від 30.07.21, яка була вручена 02.08.2021, у якій зобов`язувалось Орендаря у 7-денний термін погасити заборгованість по орендній платі та підписати Акт звірки взаємних розрахунків.

Орендар 02.08.21 надіслав відповідь№30/07/21/01 із наданням копій платіжних поручень про погашення заборгованості по орендній платі, проте предмет оренди не повернув і акту прийому-передачі не надав.

Орендодавцем направлено лист №01-05/664 від 06.08.21 з вимогою повернути орендовану техніку і підписати Акт прийому-передачі (повернення) об`єкта оренди. Лист вручено Орендареві 12.02.2021 року.

Орендар надіслав лист №30/08/21/02 від 30.08.21, який отримано дочірнім підприємством 02.09.21 про незгоду із розривом договору оренди і фактично відмовою повертати об`єкт оренди.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.188 Господарського кодексу України Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже нормами ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України передбачено можливість розірвання судом договору за наявності певних умов, зокрема звернення з відповідною пропозицією однієї сторони договору до іншої.

Згідно ст.1 ГПК України до господарського суду звертаються за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України, та ст. 20 ГК України.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає будь - яким встановленим законодавством способам захисту. Право на визнання розірваним в односторонньому порядку договору не може вважатися правом, яке потребує захисту. Вищевказаними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним , а реалізація такого способу захисту як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору.

Вимога про визнання Договору розірваним в односторонньому порядку є не способом захисту, а фактом, який необхідно встановити суду.

Враховуючи викладене, суд визнає позовні вимоги про визнання договору оренди № 11/12/20 від 11.12.2020, укладеного між ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "БМБУД" розірваним в односторонньому порядку такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано спосіб захисту, що не відповідає діючому законодавству.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ТОВ "БМБУД" зобов"язати відповідача повернути орендоване майно з підписанням акту приймання-передачі (повернення) майна з оренди суд відмовляє в їх задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу на те, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (частина перша статті 785 Цивільного кодексу України). Таким чином, повернення майна наймодавцеві є обов`язком наймача. Певному обов`язку завжди кореспондує відповідне право іншої сторони, а не її обов`язок.

По суті, предмет позову у вигляді зобов"язання повернути майно та підписання акта приймання-передачі є зверненням за захистом не права, а обов`язку, а примушенням особи до вчинення дії, яка є її правом, а не обов`язком.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не передбачено законом, оскільки він не підпадає під примусове виконання обов`язку в натурі, передбачене пунктом 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за покладаються на позивача.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в

Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.01.2022

Суддя Шкіндер П.А.