ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2022 р. Справа№ 910/11869/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2021

у справі №910/11869/20 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»

про стягнення 791 563,08 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України», позивач, стягувач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція», відповідач, боржник) про стягнення 791 563,08 грн, з яких 593 298,90 грн пені, 49 441,57 грн 3 % річних, 148 822,61 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі №910/11869/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь НАК «Нафтогаз України» 593 298,90 грн пені, 49 441,57 грн 3% річних, 148 822,61 грн інфляційних втрат, 11 873,45 грн судового збору.

08.07.2021 Північним апеляційним господарським судом за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ «Євро-Реконструкція» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі №910/11869/20 ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь НАК «Нафтогаз України» 296 649,45 грн пені, 49 441,57 грн 3% річних, 148 822,61 грн інфляційних втрат та 7 423,28 грн судового збору за подання позовної заяви. У іншій частині позову відмовлено.

27.09.2021 на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі № 910/11869/20 Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

05.10.2021 ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в якій відповідач просив витребувати виконавчий документ у справі № 910/11869/20, зупинивши його виконання, та внести ухвалу суду до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а також визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 296 649,45 грн пені, 49 441,57 грн 3% річних, 148 822,61 грн інфляційних втрат, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині фактично виконано шляхом припинення зобов`язання в силу приписів ч. 1 ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 14.07.2021 (далі - Закон України №1639-ІХ), яким внесено зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та енергогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII (далі - Закон України №1730-VIII).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 заяву ТОВ «Євро-Реконструкція» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню задоволено частково, визнано наказ Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/11869/20 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 296 649,45 грн пені, 49 441,57 грн 3% річних, 148 822,61 грн інфляційних втрат. В іншій частині заяви - відмовлено.

Задовольняючи вказану заяву, суд виходив з того, що предметом розгляду справи № 910/11869/20 були вимоги НАК «Нафтогаз України» про стягнення з ТОВ «Євро-Реконструкція» пені, трьох відсотків річних за період з 26.10.2018 по 10.12.2018 та інфляційних втрат за період з 01.11.2018 по 10.12.2018 за прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання за договором; суму основної частини боргу відповідачем погашено до 01.06.2021; підпунктом є) п. 6 ч. 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1639-ІХ викладено в новій редакції ч. 1 ст. 7 Закону України №1730-VIII, який визначає порядок списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, у зв`язку з чим нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01.06.2021, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021 або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, НАК «Нафтогаз України» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом порушено норми процесуального права, а саме, статей 86, 328 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а також неправильно застосовано норми матеріального права, а саме, застосовано норми Закону України №1730-VIII, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

В обґрунтування скарги позивач наголошував на тому, що законодавцем у новій редакції Закону України №1730-VIII (в редакції Закону України №1639-ІХ) передбачено, що учасником процедури врегулювання заборгованості в межах вказаного Закону може бути лише підприємство, яке включено до Реєстру, при цьому, включення до такого реєстру здійснюється за кожним кредитором окремо; на час розгляду заяви боржника, згідно з даними Реєстру, розміщеного на офіційному сайті Мінрегіону, ТОВ «Євро-Реконструкція» не було включено до нього за кредитором НАК «Нафтогаз України»; боржник не підтвердив доказами самого факту списання коштів (пені, інфляційних втрат та 3% річних), зазначених у виконавчому документі; Закон України №1730-VIII не наділяє суд процесуальною можливістю визнавати недійсними видані виконавчі документи у зв`язку з його прийняттям, оскільки в останньому відсутня пряма вказівка на вчинення такої дії, як і відсутня вказівка про припинення існуючого між сторонами зобов`язання; в разі невиконання позивачем вимог Закону щодо списання пені, інфляційних нарахувань та процентів річних, відповідач не позбавлений можливості захистити своє порушене право, в тому числі шляхом звернення до суду; суд не надав належної оцінки тій обставині, що доказів відсутності заборгованості за виконавчим документом у справі №910/11869/20 боржником не надано; судом не враховано, що обов`язок боржника стосовно невиконаного ним в обумовлений сторонами строк зобов`язання по договору не є припиненим або добровільно виконаним ані самим боржником, ані іншою особою; наказ був виданий за наявності відповідної правової підстави та не створює для боржника обов`язків, які не передбачені рішенням суду, а відтак, на час розгляду заяви боржника були відсутні безумовні підстави для визнання виконавчого документа у справі № 910/11869/20 таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11869/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11869/20.

29.11.2021 матеріали справи №910/11869/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 30.11.2021 від скаржника надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтована отриманням оскаржуваної ухвали 27.10.2021

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи №910/11869/20 задоволено, матеріали справи №910/11869/20 передано на повторний автоматизований розподіл відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 справу №910/11869/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/6339/21 від 13.12.2021 у зв`язку перебуванням судді Чорногуза М.Г., який входить до складу колегії суддів на лікарняному з 07.12.2021, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/11869/20.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2021 справу №910/11869/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 апеляційну скаргу НАК «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11869/20 прийнято до провадження вищевказаним складом суду; поновлено НАК «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11869/20, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, призначено її розгляд на 12.01.2022, встановлено ТОВ «Євро-Реконструкція» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/109/22 від 11.01.2022 у зв`язку перебуванням судді Козир Т.П., яка входить до складу колегії суддів у відпустці з 31.12.2021 по 16.01.2022, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/11869/20.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022 апеляційну скаргу у справі №910/11869/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Чорногуза М.Г., Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі № 910/11869/20, призначену на 12.01.2022 о 16:20 год., прийнято до провадження вищевказаним складом суду.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти доводів скарги, вказуючи, що Верховним Судом у постанові від 20.11.2020 у справі №910/3212/19 висловлено чітку правову позицію про те, що частина третя статті 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії і застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, відтак, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити заявникові у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі №910/11869/20.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просив суд відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду залишити без змін.

12.01.2022 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників апелянта та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги НАК «Нафтогаз України», з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 3 ГПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства.

В силу приписів ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В загальному розумінні судовий виконавчий документ (наказ) є офіційним розпорядженням, що видається судом (суддею) і зобов`язує певного суб`єкта на вчинення юридично значимих дій.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2021 на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі №910/11869/20, яка набрала законної сили 08.07.2021, Господарським судом міста Києва було видано накази на її примусове виконання, зокрема, наказ, за яким стягнуто з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь НАК «Нафтогаз України» 296 649,45 грн пені, 49 441,57 грн 3% річних, 148 822,61 грн інфляційних втрат та 7 423,28 грн судового збору за подання позовної заяви.

05.10.2021 ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 296 649,45 грн пені, 49 441,57 грн 3% річних, 148 822,61 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування поданої заяви відповідач (боржник) вказував на те, що судове рішення у вказаній частині фактично виконано шляхом припинення зобов`язання, посилаючись на те, що 29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» №1639-ІХ від 14.07.2021, яким було внесено зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення» від 03.11.2016 №1730-VІІІ.

Так, 03.11.2016 Верховною Радою України було прийнято Закон України №1730-VІІІ, метою якого є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

29.08.2021 набув чинності Закон України №1639-ІХ, відповідно до положень якого неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість за договорами купівлі-продажу газу та договорами на транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню: з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 31.12.2020 або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону.

Таким чином, держава, визнаючи неможливість підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити свої розрахунки, із прийняттям Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» вчиняє дії, спрямовані на врегулювання такої заборгованості, зокрема, шляхом списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування.

Крім того, вказаним Законом України №1639-ІХ внесено зміни до Закону України №1730-VIII, відповідно до ст. 1 якого заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду), зокрема, є кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.

Згідно зі ст. 2 Закону України №1730-VIII його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України №1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.

Статті 4, 5, 6 Закону України №1730-VIII регулюють проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (далі - реєстр), а також користування його даними.

Так, відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Підпунктом є) пункту 6 частини 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1639-ІХ частину 1 статті 7 Закону України №1730-VIII, який визначає порядок списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, викладено в новій редакції, відповідно до якої на реструктуризовану/заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

- підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Як зауважив суд першої інстанції, предметом розгляду справи №910/11869/20 були вимоги НАК «Нафтогаз України» про стягнення з ТОВ «Євро-Реконструкція» пені, трьох відсотків річних за період з 26.10.2018 по 10.12.2018 та інфляційних втрат за період з 01.11.2018 по 10.12.2018 за прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання за договором.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що заявлені до стягнення з відповідача суми пені, 3% річних та інфляційних втрат було нараховано на заборгованість за поставлений природний газ, за яку останній розрахувався у повному обсязі до 01.06.2021.

Доводи апелянта про те, що списання спірної заборгованості можливе лише у разі включення боржника - ТОВ «Євро-Реконструкція» до Реєстру за кредитором - НАК «Нафтогаз України», який є стягувачем у даній справі, колегія суддів відхиляє, оскільки аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 1 ст. 7 Закону України №1730-VIII є нормою прямої дії та застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником основної частини боргу за спожитий природний газ до 01.06.2021 або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Отже, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що запровадження в дію частини 2 статті 7 Закону України №1730-VІІІ (з врахуванням змін, внесених Законом України №1639-ІХ) по суті скасовує ознаки протиправності в діях відповідача в частині прострочення оплати за поставлену електричну енергію, скасовує дію підстав для проведення відповідних нарахувань та встановлює імперативний припис про списання вже нарахованих санкцій, а списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на вже погашену заборгованість, в силу прямого припису частини 2 статті 7 Закону України №1730-VІІІ (з врахуванням змін, внесених Законом України №1639-ІХ) не обумовлено жодною іншою обставиною, крім набрання чинності цим Законом та, зокрема, не вимагає узгодження з постачальником газу чи підтвердження останнім.

З огляду на викладене, колегія суддів також вважає безпідставними посилання апелянта на те, що Закон України №1730-VІІІ не наділяє суд процесуальною можливістю визнавати недійсними видані виконавчі документи у зв`язку з прийняттям вказаного Закону, оскільки в останньому відсутня вказівка на вчинення такої дії, як і відсутня вказівка про припинення існуючого між сторонами зобов`язання.

Так, зі змісту вищенаведеної ч. 2 ст. 328 ГПК України вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц, від 11.07.2019 у справі №910/8665/17.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що суму основної частини боргу відповідачем погашено до 01.06.2021, за відсутності обов`язку у відповідача перед позивачем у зв`язку з його припиненням, наказ Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/11869/20 в частині стягнення з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь НАК «Нафтогаз України» 296 649,45 грн пені, 49 441,57 грн 3% річних та 148 822,61 грн інфляційних втрат, правомірно визнано судом першої інстанції таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11869/20 прийнята відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга НАК «Нафтогаз України» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11869/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11869/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11869/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 17.01.2022.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова