ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2022 Справа № 914/3493/21

м.Львів

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю М Ритейл Компані, м.Львів

до відповідача: ОСОБА_1 , м.Львів

про: стягнення коштів. Ціни позову: 103173,34 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар судового засідання Кравець В.П.

За участю представників сторін:

від позивача: Кондратюк В.В. адвокат;

від відповідача: не з`явився;

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «М Ритейл Компані» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення кошів у розмірі 103173,24 грн.

Згідно інформації з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність з 30.09.2021.

За приписами ч.6 ст.176 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

У зв`язку з тим, що відповідач - ОСОБА_1 є фізичною особою, 22.11.2021 Господарський суд Львівської області звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ Державної міграційної служби України у Львівській області із запитом про встановлення зареєстрованого місця проживання вказаної особи.

Ухвалою суду від 24.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 22.12.2021.

02.12.2021 від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ Державної міграційної служби України у Львівській області надійшла відповідь на запит суду, у якій вказано, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 22.12.2021 суд відклав розгляд справи на 24.01.2022, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав сторін у цій справі та повідомив про дату, час та місце проведення судового засідання.

Позивач явку представника в судове засідання 24.01.2022 забезпечив, позовні вимоги підтримав.

Відповідач явки представника судове засідання 24.01.2022 не забезпечив.

Ухвалу суду від 24.11.2021 про відкриття провадження у справі надіслано відповідачу на адресу місця проживання: АДРЕСА_1 .

12.01.2022 поштове відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 199 повернулося до Господарського суду Львівської області не врученим з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Відмітка засвідчена підписом відповідального представника із проставленням відбитка календарного штемпеля.

21.01.2022, за вх.№1712/22, в системі документообігу суду зареєстровано відповідь Львівської дирекції АТ «Укрпошта» на запит суду щодо надання інформації про вручення поштової кореспонденції суду відповідачу. В відповіді вбачається, що Поштове відправлення №199, адресоване ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , було подане до пересилання у відділенні поштового зв`язку 79014 м. Львів-30.11.2021. Відповідно до наданих пояснень начальника відділення поштового зв`язку 79008 м.Львів, 05.12.2021 року поштове відправлення №199 надійшло до відділення поштового зв`язку 79008 м. Львів та було передане листоноші у доставку 06.12.2021 року. Одержувача не виявилося за вказаною відправником адресою. Повідомлення про надходження поштового відправлення №199 до відділення поштового зв`язку 79008 м. Львів, було залишене листоношею у поштовій скриньці. 08.12.2021 року, у поштовій скриньці одержувача було залишено повторне повідомлення про надходження поштового відправлення до відділення поштового зв`язку 79008 м. Львів, проте адресат не звернувся для одержання поштового відправлення. 31.12.2021 року, поштове відправлення було повернуто відправнику, у зв`язку з закінченням терміну зберігання..

Ухвалу суду від 22.12.2021 про відкладення розгляду справи надіслано відповідачу на адресу місця проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією, отриманою судом з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо результатів пошуку поштового відправлення суду на адресу відповідача №531 (ухвала від 22.12.2021) вбачається, що від 28.12.2021 міститися запис «відправлення вручено: за довіреністю».

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження не поступало.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17 отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

Таким чином, суд констатує, що сторони є належним чином повідомлені про розгляд їхньої справи у суді та мали можливість передбачену законом на реалізацію своїх прав та законних інтересів, з урахуванням сформованої позиції судів вищих інстанцій щодо належного повідомлення учасників процесу.

Відповідно до частин п`ятої та восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Оскільки до суду не надходило жодних клопотань учасників справи або одного з них, по суті спору (відповідач відзив не подав, проти позову не заперечив), які не перешкоджають можливості вирішенню справи по суті, враховуючи наданий процесуальним законом строк для розгляду відповідної справи за правилами спрощеного позовного провадження, який встановлений законом у шістдесят календарних днів, суд дійшов висновку розглянути спір по суті.

Відповідно до частини 9 статті 195 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем у порушення умов укладених між сторонами Договору суборенди №57/17-СО від 29.11.2017 та договору №1 від 04.01.20219 про порядок виконання грошових зобов`язань, у визначений строк не виконано зобов`язань по оплаті заборгованості, що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача 80609,75 грн основного боргу, 7118,33 грн. пені, 4142,00 грн. 3% річних та 11303,26 грн. інфляційних втрат.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представив, позовні вимоги не заперечив, доказів повної оплати заборгованості не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «М Ритейл Компані» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 29.11.2017 укладено Договір № 57/2017-СО суборенди нерухомого майна.

Згідно п. 1.1. Договору, на підставі та відповідно до умов цього Договору Позивач зобов`язується передати відповідачу у строкове платне користування (суборенду) Об`єкт суборенди: частину нежитлового приміщення на другому поверсі Торговельного центру «Магнус», розташованого за адресою м. Львів, вул. Шпитальна, 1, а відповідач зобов`язується прийняти Об`єкт суборенди, сплачувати визначені цим Договором платежі та виконувати інші зобов`язання, встановленні цим Договором.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що загальна площа Об`єкта суборенди становить 75,0 м кв. Відповідно до положень п. 2.5. Договору, строк суборенди розпочинається з дня складення сторонами акту передачі-приймання Об`єкта суборенди та триває до 31 грудня 2018 року.

Розмір суборендної плати визначений п. 4.1. Договору, згідно якого, нарахування суборендної плати за цим Договором розпочинається з дня складання та підписання Сторонами акту передачі - приймання Об`єкта суборенди. Плата за один місяць суборенди становить 21000 грн.00 без ПДВ, що на дату підписання даного Договору еквівалентно 781,54 дол. США за курсом, встановленим НБУ.

Відповідно до п.4.2. договору розмір суборендної плати за один місяць суборенди визначається як сума в гривнях, що обчислюється по наступній формулі: Суборендна плата=Суборендна ставка без ПДВ*Площа Суборенди*Індекс К1*ІндексК2, де Суборендна ставка без ПДВ - 280 грн за 1 кв.м. без ПДВ; Площа Об`єкта суборенди - площа Об`єкта суборенди, що зазначена в Акті приймання- передачі Об`єкта суборенди; Індекс К 1 - частка від встановленого НБУ офіційного курсу гривні до долара США на дату виставлення рахунку (ділене) до встановленого НБУ офіційного курсу гривні до долара США на дату укладення цього Договору; Індекс К2 - індекс зміни Суборендної ставки.

Відповідно до п. 4.3. Суборендар зобов`язаний здійснювати перерахування сум суборендної плати, експлуатаційних витрат та маркетингового платежу наступним чином:

Суборнедна плата - щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця;

Експлуатаційні витрати, маркетинговий платіж, відшкодування вартості комунальних послуг -протягом (п`яти) календарних днів з моменту отримання рахунку.

Актом приймання-передачі приміщення згідно Договору від 16.12.2017 Позивач передав, а Відповідач прийняв частину нежитлового приміщення на четвертому поверсі ТЦ «МАГНУС», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 1. Приміщення позначено у Додатку № 1 до Договору, площею 75 кв.м

Відповідач потягом дії Договору власні зобов`язання зі сплати суборендної плати не виконував належним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 171 473.84 грн.

Відповідно до п. 5.1. Договору, в суборендну плату не входять, а підлягають оплаті окремо: 5.1.1. відшкодування вартості комунальних послуг, а саме відшкодування вартості спожитої електроенергії, води та газу для опалення; 51.2. експлуатаційні витрати, що включають в себе: витрати на освітлення місць загального користування Будівлі; витрати на опалення, вентиляцію, кондиціонування приміщень, охорону та прибирання місць загального користування; - інші витрати, пов`язані з отриманням об`єкту суборенди в належному стані.

31.12.2018 між сторонам спору складено Акт приймання-передачі (повернення) Об`єкта суборенди до Договору, згідно якого Відповідач передав, а Позивач прийняв Об`єкт суборенди: нежитлове приміщення, загальною площею 75 м.кв в будівлі за адресою м. Львів, вул. Шпитальна, 1 (4- й поверх).

Відповідно до Акту від 31.12.2018 прострочена заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором суборенди станом на дату складання Акту становить 171 473,84 грн.

31.12.2018 листом за № 2/31-2018 Позивач повідомив Відповідача про закінчення строку дії Договору.

04.01.2019 між Позивачем та Відповідачем з метою врегулювання існуючих боргових зобов`язань Відповідача перед Позивачем за Договором, укладено Договір № 1 про порядок виконання грошових зобов`язань, преамбулою якого передбачено, що на дату припинення суборенди відповідно до Договору № 57/17-СО суборенди нерухомого майна від 29.11.2017р. (далі - Договір Суборенди), а саме станом на 31.12.2018р., існує прострочена заборгованість Відповідача, перед Позивачем за Договором Суборенди у загальній сумі 171 473,84 грн., що відповідає еквіваленту 232,92 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним Банком України (далі НБУ) на дату укладення цього Договору (2751,1682 грн. за 100 доларів США), далі Заборгованість, з метою визначення порядку виконання грошових зобов`язань Відповідача перед Позивачем зі сплати Заборгованості.

Відповідно до п. 1 Договору про порядок виконання грошових зобов`язань від 04.01.2019, Сторони прийшли до згоди, що Заборгованість має бути сплачена Відповідачем Позивачу у такі строки:

частина заборгованості у сумі 13368,09 грн не пізніше 28.02.2019;

решта Заборгованості рівними частинами по 14373,25 впродовж 11 місяців у строк не пізніше останнього календарного числа відповідного місяця, починаючи з березня 2019 року. Таким чином, Заборгованість має бути сплачена в повному обсязі у строк не пізніше 31 січня 2020 року.

Якщо Відповідач допустить прострочення сплати будь-якої частини Заборгованості, він буде зобов`язаний сплатити Позивачу на його вимогу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме у відповідний період за кожен день прострочення додатково до суми Заборгованості.

Якщо Відповідач допустить прострочення сплати двох або більше послідовних частин Заборгованості згідно з визначеним у п. 1. цього Договору графіком, або у випадку порушення зобов`язання встановленого в п. 6 цього Договору, строк сплати усієї несплаченої на такий момент Заборгованості буде вважатись таким, що настав з дня відповідної вимоги Позивача (п. 4,5 Договору про порядок виконання грошових зобов`язань від 04.01.2019).

Відповідач здійснив наступні оплати на загальну суму 90 864,09 грн:

- 13 368,09 грн 01.03.2019;

- 14 374,00 грн 01.04.2019;

- 10 000,00 грн 17.04.2019;

- 14 374,00 грн 03.06.2019;

- 14 374,00 грн 07.10.2019;

- 10 000,00 грн 05.11.2019;

- 14 374,00 грн 04.12.2019 (копії банківських виписок додаються).

З огляду на те, що останній платіж мав місце 04.12.2019 то, в силу вимог п. 5 Договору про порядок виконання грошових зобов`язань від 04.01.2019, Позивач набув право достроково з 01.03.2020 вимагати погашення всієї суми заборгованості разом у розмірі 80609,75 грн.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М Ритейл Компані» кошти у сумі 103173,34 грн, в тому числі 80609,75 грн основного боргу, 7118,33 грн пені, 4142,00 грн 3 % річних 11303,26 грн інфляційних втрат.

Оцінка суду.

Щодо належності даної справи до юрисдикції Господарського суду Львівської області, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням (ч.1 ст. 173 ГК України).

Положенням статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ч.1 ст. 52 ЦК України).

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.09.2021 припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 .

Отже, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, а також у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 724/38/18, а також підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18).

Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за укладеними договорами. Отже, правовідносини сторін виникли з виконання правочину у господарській діяльності. Верховний Суд у постанові по справі № 910/8729/18 від 13.02.2019 роз`яснив, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, враховуючи вищезазначене, спір у даній справі розглядається за правилами господарського судочинства.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1, 2 ст. 283 ГК України передбачено що, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно із ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Стаття 610 ЦКУ визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, договором про виконання грошових зобов`язань від 04.01.2019, укладеним між позивачем та відповідачем, з метою врегулювання існуючих боргових зобов`язань відповідача перед позивачем за Договором суборенди нерухомого майна, на погашення заборгованості визначено конкретний термін.

Відповідно до п.4 Договору про порядок виконання грошових зобов`язань від 04.01.2019, якщо суборендар допустить прострочення сплати будь-якої частини заборгованості, він буде зобов`язаний сплатити Орендодавцю на його вимогу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме у відповідний період за кожен день прострочення додатково до суми заборгованості.

Пунктом 5 Договору про порядок виконання грошових зобов`язань від 04.01.2019 передбачено, якщо суборендар допустить прострочення сплати двох або більше послідовних частин заборгованості згідно з визначеним у п. 1. цього Договору графіком, строк сплати усієї несплаченої на такий момент заборгованості буде вважатись таким, що настав з дня відповідної вимоги Орендаря.

Всупереч визначеному Договором про порядок виконання грошових зобов`язань від 04.01.2019, порядку сплати коштів, відповідач власних зобов`язань не виконував належним чином, а здійснив лише оплати - на загальну суму 90864,09 грн (копії банківських виписок додано).

Відтак, в силу вимог п.5 Договору про порядок виконання грошових зобов`язань від 04.01.2019, позивач набув право достроково з 01.03.2020 вимагати погашення всієї суми заборгованості разом у розмірі 80609,75 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Таким чином, оскільки відповідач прийняв у користування майно за договором суборенди, проте у порушення умов Договору суборенди нерухомого майна не провів оплати за користування цим майном у встановлені договором строки, тобто, не виконав грошових зобов`язань з погашення заборгованості за договором суборенди в сумі 171 473,84 грн., та у строки, встановлені договором про порядок виконання грошових зобов`язань від 04.01.2019 (яким фактично розстрочено виконання зобов`язання відповідача по погашення зазначеної заборгованості) у повному обсязі не погасив заборгованість (сплатив лише 90 864,09 грн. боргу), то вимога позивача про стягнення з відповідача 80609,75 грн заборгованості з сплати суборендної плати є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Так як п. 4 Договору порядок виконання грошових зобов`язань від 04.01.2019 передбачена відповідальність відповідача за невчасне повернення суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, то за розрахунком позивача пеня в розмірі 7118,33 грн.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, суд перевіривши розрахунок пені за несвоєчасне повернення суми заборгованості встановив, що розрахунок позивача є правильним, а тому вимога позивача про стягнення пені у розмірі 7118,33 грн. підлягає до задоволення.

Згідно з частиною 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, представлені позивачем, встановлено, що такі пораховано вірно і вимоги 4142,00 грн. 3% річних та 11303,26 грн. інфляційних втрат підлягають до задоволення.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які є предметом доказування у справі судом визнаються встановленими та позовні вимоги до відповідача щодо 80609,75 грн основного боргу, 7118,33 грн. пені, 4142,00 грн. 3% річних та 11303,26 грн. інфляційних втрат підлягають до задоволення.

Судові витрати.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-80, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю М Ритейл Компані (79007, м.Львів, вул.Данилишина, буд.6, ідентифікаційний код: 38821299) 80609,75 грн. суми основного боргу, 7118,33 грн. пені, 4142,00 грн. 3% річних, 11303,26 грн. інфляційних втрат, 2270,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписаний 27.01.2022.

Суддя Кітаєва С.Б.