ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/836/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Фесюка О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" (вул. Шаповала Генерала, буд. 2, офіс 111, м. Київ 35, 03035, поштова адреса: 03035, м. Київ, а/с 53, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" (вул. Покровська, 35, с. Мала Любаша, Костопільський район, Рівненська область, 35009, ) про стягнення в сумі 869 036 грн 79 коп.

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- від позивача: Калачик Володимир Вікторович (в режимі ВКЗ, довіреність № б/н 25.10.2021 року);

- від відповідача: Дремлюга Юрій Сергійович (ордер серія ВК № 1017214 від 24.02.2021 року)

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 12.01.2022 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер MAP635YF14195026.

ВСТАНОВИВ:

28.09.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" (далі - відповідач), у якому позивач, посилаючись на ст. ст. 509, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 20, 24, 27, 41-42, 56, 162, 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) просить суд стягнути з відповідача 1 035 059 грн 50 коп. (з яких - 722 000 грн 00 коп. - основний борг, 138 685 грн 18 коп. пеня, 30 698 грн 21 коп. 3 % річних, 71 476 грн 11 коп. - інфляційні втрати, 72 200 грн 00 коп. - штраф).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року в частині повного та своєчасного проведення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.09.2021 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня вручення даної ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду:

- попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

- зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- оригінал платіжного доручення № 2568 від 23.09.2021 року про оплату судового збору.

05.10.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" надійшла заява про усунення недоліків, у якій вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 13 445 грн 63 коп. судовий збір та 30 000 грн 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу; позивач має в наявності оригінали письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви; позивач не надає докази оплати судового збору в оригіналі, оскільки у заявника відсутній такий обов`язок згідно з судовою практикою.

Господарський суд, дослідивши заяву позивача, дійшов висновку про усунення Товариством з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" недоліків позовної заяви у межах процесуального строку, встановленого судом.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/836/21, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 21.10.2021 року, визначити відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - десять днів з дня вручення даної ухвали, запропонувати сторонам:

а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності) у термін до 18.10.2021 року включно;

б) встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов суду з урахуванням вимог ст.ст. 165, 178 ГПК України, одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу;

г) відповідачу: у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого скерування позивачу.

11.10.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" надійшов оригінал заяви про усунення недоліків позовної заяви, до якого додано оригінал доказів оплати судового збору, а саме - платіжне доручення № 2568 від 23.09.2021 року на суму 15 525 грн 90 коп.

18.10.2021 року через систему "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" надійшло клопотання про проведення судового засідання 21.10.2021 року у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.10.2021 року у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у справі № 918/836/21 відмовлено.

21.10.2021 року учасники справи не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання з розгляду справи по суті, належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а саме - ухвали Господарського суду Рівненської області від 06.10.2021 року) за трек-номерами 280, 299 (позивачу) та 302 (відповідачу).

Судом встановлено, що 21.10.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" надійшли:

- заява про розгляд справи № 918/836/21 у порядку загального позовного провадження, у якій відповідач просить суд також продовжити строк на подачу відзиву;

- клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.10.2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" про розгляд справи № 918/836/21 у порядку загального позовного провадження задовольнити, постановлено подальший розгляд справи № 918/836/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 10.11.2021 року, вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" про продовження строку на подання відзиву задовольнити, продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" строк на подання відзиву до 09.11.2021 року включно.

29.10.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" надійшло клопотання про проведення усіх судових засідань у справі № 918/836/21 у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.10.2021 року клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" про проведення усіх судових засідань у режимі відеоконференції у справі № 918/836/21 задоволено, постановлено проводити усі судові засідання у справі № 918/836/21 у Господарському суді Рівненської області із представником Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" адвокатом Калачиком Володимиром Вікторовичем в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

09.11.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" надійшли:

- відзив із запереченнями проти задоволення позовних вимог;

- клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10.11.2021 р. підготовче засідання відкладено на 24.11.2021 р.

18.11.2021 р. від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив разом із заявою про зменшення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.11.2021 року відкладено підготовче засідання на 07.12.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07.12.2021 року прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" від 17.11.2021 року про зменшення позовних вимог, закрито підготовче провадження у справі № 918/836/21, призначено справу № 918/836/21 до судового розгляду по суті на 14.12.2021 року.

Предметом позовних вимог у справі № 918/836/21 є стягнення з відповідача на користь позивача 869 036 грн 79 коп. (з яких - 722 000 грн 00 коп. - основний борг, 46 840 грн 99 коп. пеня, 9 079 грн 40 коп. - 3 % річних, 18 916 грн 40 коп. - інфляційні втрати, 72 200 грн 00 коп. - штраф).

14.12.2021 року представник відповідача просив суд відкласти розгляд справи по суті у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні у Рівненському апеляційному суді.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 року розгляд справи по суті відкладено на 12.01.2022 року.

12.01.2022 року у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися представники позивача (в режимі ВКЗ) та відповідача.

Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі із підстав, вказаних у позовній заяві із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог та відповіді на відзив.

Представник відповідача визнав факт поставки товару за Договором № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року в частині поставки від 04.09.2020 року на суму 374 190 грн 00 коп. та від 09.09.2020 року на суму 510 240 грн 00 коп. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та у випадку якщо суд не вбачає наявності позадоговірних поставок у даному спорі - зменшити пеню відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

31.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" укладено Договір поставки № 31/08-20ПТ (далі - Договір).

У відповідності до п. 1.1. Договору постачальник на умовах цього Договору зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві асфальтобетон у обсязі не менше 1 200 тон за ціною 1 500 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ за тонну, надалі - товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість вказаного товару на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. Договору одиниці виміру, ціна товару за одиницю, його асортимент визначаються в специфікаціях до цього договору, рахунках на оплату та накладних. Сторони домовились, що умови даного договору розповсюджуються на поставку кожної партії товару. Під партією товару розуміють асортимент і кількість товару, який вказаний в одній видатковій або товарно-транспортній накладній, оформленій в порядку виконання цього договору.

Згідно з п. 2.1. Договору постачальник зобов`язаний поставляти товар покупцю своєчасно та в повному обсязі відповідно до умов цього договору, заявок покупця, підтверджених постачальником, специфікацій до цього договору; своєчасно надавати покупцю усі необхідні та належним чином оформлені документи та товар за даним договором (видаткові та податкові накладні, інші документи погоджені сторонами).

Відповідно до п. 3.1. Договору покупець зобов`язаний своєчасно та на умовах цього договору оплачувати вартість товару, який поставляється за цим договором; надавати постачальнику заявки на поставку товару за даним договором; приймати товар в місці поставки за якістю та кількістю в порядку, який передбачений даним договором.

На підставі п. 4.2. Договору постачальник здійснює поставку товару партіями на підставі заявок покупця, що підтверджуються постачальником.

Згідно з п. 5.1. Договору моментом поставки є момент фактичного приймання-передачі товару сторонами (представниками сторін). Для цілей даного Договору та цілей податкового та бухгалтерського обліку сторони домовились, що "моментом поставки" партії товару вважатиметься дата, проставлена на відповідній товарно-транспортній або видатковій накладній.

Як вбачається із п. 6.1. Договору ціна договору на момент його укладання складає не більше 1 800 000 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ - 300 000 грн 00 коп. Ціна за одиницю товару згідно видаткових накладних. Остаточна ціна цього Договору складається з сум видаткових накладних продавця підписаних сторонами протягом дії Договору. Загальна вартість товару, поставленого за цим Договором складається із вартості кожної партії товару поставленої в межах строку дії цього договору.

У відповідності до п. 6.2.1 Договору постачальник повинен надавати покупцю рахунки для оплати вартості партій товару за цим договором. Надання рахунку може здійснюватися також шляхом направлення його на електронну адресу покупця, зазначену в цьому договорі.

розрахунки за цим договором здійснюються у національній валюті України у безготівковій формі шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок постачальника в такому порядку:

- попередня оплата у розмірі 1 000 000 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 166 666 грн 67 коп. протягом 3-х з моменту отримання від покупця рахунку на оплату;

- остаточна оплата за поставлений товар за договором здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами видаткових накладних за Договором (з урахуванням раніше сплаченої покупцем попередньої оплати у строк (строк оплати) до 21.04.2021 року.

Як вбачається із п. 6.3.2 Договору сторони в кінці кожного місяця здійснюють звірку розрахунків за поставлений товар. акт звірки взаємних розрахунків, затверджений належним чином, передається постачальнику до 15 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим.

Сторони узгодили між собою та зафіксували у п. 7.2. Договору, що у випадку несвоєчасної остаточної оплати за поставлений товар за Договором, покупець зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати покупця.

У випадку прострочення оплати за поставлений товар понад 14 днів, покупець додатково до пені сплачує штраф постачальнику у розмірі 10 % від суми заборгованості за отриманий товар. (п. 7.4. Договору).

Згідно з п. 11.1. Договору даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 року. Якщо за один місяць до закінчення строку, вказаного в даному пункті, жодна зі сторін не надасть письмове повідомлення про розірвання даного Договору, то Договір автоматично продовжує свою дію на 1 рік за тих же умов. В частині виконання зобов`язань договір діє до фактичного їх виконання.

Зазначений договір з додатком № 1 (специфікація № 1 від 31.08.2020 року) підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Позивач вказує, що протягом вересня 2020 року поставив на підставі Договору для відповідача товар на загальну сум 1 722 000 грн 00 коп., на підтвердження чого долучив до матеріалів позовної заяви видаткові накладні:

- від 04.09.2020 року на загальну суму 374 190 грн 00 коп.;

- від 07.09.2020 року на загальну суму 416 010 грн 00 коп.;

- від 08.09.2020 року на загальну суму 242 820 грн 00 коп.;

- від 09.09.2020 року на загальну суму 510 240 грн 00 коп.;

- від 10.09.2020 року на загальну суму 178 740 грн 00 коп.

Однак, відповідачем 31.08.2020 року оплачено лише частину грошових коштів у розмірі 1 000 000 грн 00 коп. в порядку попередньої оплати.

При цьому, позивач вказує, що відповідачем до 21.04.2021 року (у строк, обумовлений п. 6.2.2. Договору) відповідачем не проведено розрахунків, відтак основна заборгованість становить 722 000 грн 00 коп. - основний борг, та як наслідок позивачем нараховано 46 840 грн 99 коп. пені, 9 079 грн 40 коп. - 3 % річних, 18 916 грн 40 коп. - інфляційні втрати, 72 200 грн 00 коп. - штраф (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Як вбачається із відзиву, відповідач визнав факт поставки товару за Договором № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року в частині поставки від 04.09.2020 року на суму 374 190 грн 00 коп. та від 09.09.2020 року на суму 510 240 грн 00 коп. та вказав, що відповідно до п. 6.2.2. Договору перерахував аванс у розмірі 1 000 000 грн 00 коп.

Однак, відповідачем не надсилались відповідні заявки за поставками від 07.09.2020 року, від 08.09.2020 року, від 10.09.2020 року, що на переконання відповідача підтверджує факт того, що дані поставки здійснювалися на основі договору укладеного у спрощений спосіб відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України.

Отже, як зазначає відповідач, переплата за Договором № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року становить 115 570 грн і відповідач вправі надіслати заявку позивачу в порядку п. 4.2. Договору.

Звідси випливає, як вказує відповідач, що немає підстав застосовувати штрафні санкції зазначені у розділі 7 договору, адже відповідач не порушував умови цього договору.

При цьому, як зазначає відповідач у нього дійсно існує заборгованість перед позивачем за поставки від 07.09.2021 року, від 08.09.2021 року, від 10.09.2021 року, - однак на підставі іншого договору який укладений у спрощений спосіб, і це не є предметом даного спору, адже предметом позову є заборгованість за Договором № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року, а підставами позову є порушення саме цього договору.

Однак, оскільки заборгованість за Договором № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року відсутня, то немає підстав задовольняти позовні вимоги.

Відтак відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та у випадку якщо суд не вбачає наявності позадоговірних поставок у даному спорі - зменшити пеню відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що твердження відповідача щодо наявності позадоговірних поставок між підприємствами не відповідає дійсності. Позивач підтверджує, що не має інших договірних або позадоговірних господарських правовідносин з відповідачем окрім укладеного 31.08.2020 року Договору поставки № 31/08-20ПТ.

При цьому, як вказує позивач, твердження відповідача про наявність в межах вищевказаного договору лише двох поставок (04.09.2020 року та 09.09.2020 року) не відповідають дійсності, що підтверджено актом звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем, в якому вказано, що всі 5 поставок відбулися на підставі договору поставки № 31/08-20ПТ.

Судом встановлено, що постачальник Товариство з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" відвантажив товар на загальну суму 1 722 000 грн 00 коп. на виконання умов Договору для одержувача Товариства з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс", що підтверджується видатковими накладними:

- від 04.09.2020 року на загальну суму 374 190 грн 00 коп.;

- від 07.09.2020 року на загальну суму 416 010 грн 00 коп.;

- від 08.09.2020 року на загальну суму 242 820 грн 00 коп.;

- від 09.09.2020 року на загальну суму 510 240 грн 00 коп.;

- від 10.09.2020 року на загальну суму 178 740 грн 00 коп.

Господарський суд, дослідивши означені видаткові накладні встановив, що товар за накладними від 04.09.2020 року на загальну суму 374 190 грн 00 коп. та від 09.09.2020 року на загальну суму 510 240 грн 00 коп. поставлений на підставі Договору поставки № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року, а за накладними від 07.09.2020 року на загальну суму 416 010 грн 00 коп., від 08.09.2020 року на загальну суму 242 820 грн 00 коп. та від 10.09.2020 року на загальну суму 178 740 грн 00 коп. - на підставі Договору.

Усі видаткові накладні підписані зі сторони позивача та відповідача та скріплені відповідними печатками.

При цьому господарський суд відхиляє аргумент відповідача про те, що товар за видатковими накладними від 07.09.2020 року від 08.09.2020 року та від 10.09.2020 року був поставлений на підставі Договору, укладеного у спрощений спосіб, який відмінний від Договору поставки № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року, зважаючи на наступне.

У відповідності до п. 6.3.2. Договору позивач та відповідачем підписали між собою акт звірки взаєморозрахунків по стану за період січень 2020 року - листопад 2020 року за Договором поставки № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року, з якого вбачається, що:

- 31.08.2020 року відповідачем проведено попередню оплату за Договором у розмірі 1 000 000 грн 00 коп.;

- 04.09.2020 року позивачем здійснено поставку товару на загальну суму 374 190 грн 00 коп.;

- 07.09.2020 року здійснено поставку товару на загальну суму 416 010 грн 00 коп.;

- 08.09.2020 року здійснено поставку товару на загальну суму 242 820 грн 00 коп.;

- 09.09.2020 року здійснено поставку товару на загальну суму 510 240 грн 00 коп.;

- 10.09.2020 року здійснено поставку товару на загальну суму 178 740 грн 00 коп.

Відтак, сторони узгодили між собою, що за Договором поставки № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року, у відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 722 000 грн 00 коп.

Отже, як свідчать матеріали справи, замовник (покупець, відповідач) не відмовився прийняти товар, заперечень щодо ціни, кількості, якості чи комплектності товару не мав та підписав акт звірки розрахунків по стану за період січень 2020 року - листопад 2020 року за Договором поставки № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року.

Згідно з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/1727/17 від 04.12.2019 року акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами (доданими до матеріалів позовної заяви копіями видаткових накладних, рахунків-фактур, довіреностей тощо, підтверджуючих здійснення кожної поставки позивачем Товару) свідчить про визнання боржником такого боргу часткової оплати такого товару тощо.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отримання відповідачем товару без заперечень на склад на загальну суму 1 722 000 грн 00 коп. на підставі Договору поставки № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року за видатковими накладними: від 04.09.2020 року на загальну суму 374 190 грн 00 коп., від 07.09.2020 року на загальну суму 416 010 грн 00 коп., від 08.09.2020 року на загальну суму 242 820 грн 00 коп., від 09.09.2020 року на загальну суму 510 240 грн 00 коп., від 10.09.2020 року на загальну суму 178 740 грн 00 коп. та акт звірки розрахунків по стану за період січень 2020 року - листопад 2020 року за Договором поставки № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року, - свідчить про вчинення відповідачем конклюдентних дій на підтвердження факту здійснення сторонами господарської операції поставки та прийняття продукції саме на виконання договірних зобов`язань за Договором поставки № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року.

Також як свідчать матеріали справи, замовник (покупець, відповідач) не відмовився прийняти товар, заперечень щодо ціни, кількості, якості чи комплектності товару не має.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України, встановлено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписом ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів.

Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є свобода договору.

Сторони Договору на підставі вільного волевиявлення домовилися, погодили та зафіксували у п. 6.2.1 Договору, що попередня оплата у розмірі 1 000 000 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 166 666 грн 67 коп. протягом 3-х з моменту отримання від покупця рахунку на оплату; остаточна оплата за поставлений товар за договором здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами видаткових накладних за Договором (з урахуванням раніше сплаченої покупцем попередньої оплати у строк (строк оплати) до 21.04.2021 року.

У випадку прострочення оплати за поставлений товар понад 14 днів, покупець додатково до пені сплачує штраф постачальнику у розмірі 10 % від суми заборгованості за отриманий товар. (п. 7.4. Договору).

Судом встановлено, що відповідач на підставі п. 6.2.1 Договору 31.08.2020 року здійснив попередню оплату у розмірі 1 000 000 грн 00 коп. за Договором поставки № 31/08-20ПТ від 31.08.2020 року, однак в обумовлений строк - до 21.04.2020 року не провів остаточні розрахунки із позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 722 000 грн 00 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу.

Крім того, предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача 46 840 грн 99 коп. пені, 9 079 грн 40 коп. - 3 % річних, 18 916 грн 40 коп. - інфляційних втрат, 72 200 грн 00 коп. - штрафу.

Стосовно суми стягнення пені та штрафу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 року зазначає, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та зафіксували у п. 7.2. Договору, що у випадку несвоєчасної остаточної оплати за поставлений товар за Договором, покупець зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати покупця.

Оскільки сторони, укладаючи Договір, погодили відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті поставленого товару у вигляді пені, то вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунки пені та штрафу долучені позивачем до матеріалів справи (а саме - заяви про зменшення позовних вимог) за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні є арифметично вірними та обґрунтований розмір стягнення з відповідача пені становить 46 840 грн 99 коп., а штрафу - 72 200 грн 00 коп.

Розрахунок пені та штрафу, які здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

Що стосується вимоги відповідача про зменшення розміру пені, господарський суд зазначає наступне.

Право позивача на стягнення пені як вид забезпечення виконання зобов`язання та її розмір встановлений ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України та Договором.

Частинами 1, 2 ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Зі змісту зазначених норм убачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Застосовуючи свої дискреційні повноваження, суд уважає за необхідне зазначити, що за ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Оцінивши фактичні обставини справи, судом установлено, що відповідач не зміг виконати зобов`язання з оплати поставленого товару на загальну суму 722 000 грн 00 коп. у строк, обумовлений сторонами - до 21.04.2020 року.

Поряд з тим суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не вказує на скільки необхідно зменшити пеню, а зменшення розміру пені до 0 % не є можливим, фактично нівелює інститут цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу призводить до безкарності боржника перед кредитором в частині дисципліни розрахунків, може бути розцінене, як порушення балансу сторін та втручанням у договірні правовідносини.

У даному випадку суд встановив, що даний випадок не є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язання відповідачем дорівнює нулю, суд також оцінює поведінку винної сторони (невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Отже, враховуючи відсутність доказів, які надають можливість оцінити майновий стан сторони відповідача, враховуючи період прострочення - із 22.04.2020 року, наслідки порушення зобов`язання, відсутність оплати боргу станом на день вирішення вказаного спору, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, зважаючи на правову природу неустойки та її основне призначення, суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, зазначає, що відсутні підстави для зменшення розміру пені, а тому вимога відповідача про зменшення розміру не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунки 3 % річних долучені позивачем до матеріалів справи (а саме - заяви про зменшення позовних вимог) за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні є арифметично вірними та обґрунтований розмір стягнення з відповідача 3% річних становить 9 079 грн 40 коп.

Розрахунок 3 % річних, який здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат долучені позивачем до матеріалів справи (а саме - заяви про зменшення позовних вимог) за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні не є арифметично вірними та обґрунтований розмір стягнення з відповідача інфляційних втрат становить 18 899 грн 83 коп.

Відтак у стягненні 16 грн 57 коп. інфляційних втрат господарський суд відмовляє.

Розрахунок інфляційних втрат, які здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочину в господарській діяльності та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Невиконання відповідачем зобов`язання, яке полягає у несплаті за товар за договором поставки у обумовлений строк, порушило інтереси позивача, відтак останній правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Суд на підставі доказів, наданих позивачем, встановив факт перебування сторін у договірних відносинах та встановив факт порушення відповідачем прав позивача.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 869 020 грн 22 коп. (з яких - 722 000 грн 00 коп. - основний борг, 46 840 грн 99 коп. - пеня, 9 079 грн 40 коп. - 3 % річних, 18 899 грн. 83 коп. - інфляційні втрати, 72 200 грн 00 коп. - штраф.

У задоволенні позову про стягнення 16 грн 57 коп. інфляційних втрат господарський суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з вимогою про стягнення коштів у сумі 1 035 059 грн 50 коп.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 1 035 059 грн 50 коп. позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 15 525 грн 89 коп.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі, вищому аніж вимагає Закон України "Про судовий збір" - 15 525 грн 90 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2568 від 23.09.2021 року. (том 1, а.с. 8).

Крім того, після прийняття судом заяви про зменшення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає сплаті за позовні вимоги складає 13 035 грн 55 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 869 020 грн 22 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 13 035 грн 30 коп., який покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, судовий збір у розмірі 00 грн 25 коп. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" (вул. Покровська, 35, с. Мала Любаша, Костопільський район, Рівненська область, 35009, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" (вул. Шаповала Генерала, буд. 2, офіс 111, м. Київ 35, 03035, поштова адреса: 03035, м. Київ, а/с 53, ) 869 020 (вісімсот шістдесят дев`ять тисяч двадцять) грн 22 коп. (з яких - 722 000 (сімсот двадцять дві тисячі) грн 00 коп. - основний борг, 46 840 (сорок шість тисяч вісімсот сорок) грн 99 коп. - пеня, 9 079 (дев`ять тисяч сімдесят дев`ять) грн 40 коп. - 3 % річних, 18 899 (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 83 коп. - інфляційні втрати, 72 200 (сімдесят дві тисячі двісті) грн 00 коп. - штраф).

3. У задоволенні позову про стягнення 16 грн 57 коп. інфляційних втрат відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Уктехноліс" (вул. Покровська, 35, с. Мала Любаша, Костопільський район, Рівненська область, 35009, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВЄРОДОНЕЦЬКИЙ АБЗ" (вул. Шаповала Генерала, буд. 2, офіс 111, м. Київ 35, 03035, поштова адреса: 03035, м. Київ, а/с 53, ) 13 035 (тринадцять тисяч тридцять п`ять) грн 30 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 24.01.2022 року.

Суддя Заголдна Я.В.