ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2022 р. Справа № 907/794/20

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Зварич О.В., Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) Рубцова С.В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon)

від відповідача Бахтин В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант, вих.№230 від 12 серпня 2021 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року (підписане 29.07.2021), суддя Ушак І.Г.

у справі №907/794/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант, м. Кривий Ріг

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фортіс-транс спед, с. Руські Геївці, Ужгородський район, Закарпатська область

про розірвання договору перевезення №42 від 09.06.2020 р. та відшкодування збитків на суму 548 501 грн.

в с т а н о в и в :

23 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фортіс-транс спед про розірвання договору перевезення від 09 червня 2020 року та стягнення збитків в сумі 548 501 грн., з яких: 425 587 грн. реальні збитки та 122 914 грн. упущена вигода.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року у справі №907/794/20 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що сторони уклали договір, виходячи з узгодженої вартості перевезення, яка за твердженням позивача була більш вигідною серед інших цінових пропозицій, однак запропоновані позивачем зміни до умов договору призвели до збільшення вартості перевезення за рахунок необхідних додаткових витрат перевізника, на відшкодування яких не погодився позивач, що у контексті спірних відносин розцінюється як відмова позивача від перевезення. Суд встановив, що позивач не погодився на здійснення доплати перевізнику за зміну маршруту у встановленому договором порядку. За таких умов, оскільки позивач змінив умови договору та не погодився на зміну вартості перевезення у зв`язку з цим, приймаючи до уваги принцип свободи договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати порушенням з боку відповідача непогодження на здійснення такого перевезення. Суд також дійшов висновку про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 548 501 грн. збитків, оскільки сума 296 802 грн., сплачена позивачем як попередня оплата, становить 20% вартості перевезення, узгодженого сторонами і за умовами договору (п.5.9) належить до сплати відповідачу у спірних відносинах, оскільки позивач відмовився від перевезення на узгоджених сторонами умовах, а сума 128 785 грн. є узгодженою сторонами компенсацією відповідачу як перевізнику за зрив перевезень, які були ним заплановані на 28-29.07.2020 року, у зв`язку з відмовою позивача від перевезення, призначеного на 13.07.2020 року, яка не підлягає поверненню з огляду на приписи ч.4 ст.653 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року у справі №907/794/20 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що умовами договору не було визначено остаточного місця митного оформлення вантажу, а передбачалося, що не пізніше ніж за 10 днів до завантаження позивач повідомить про таке, відтак, останнє могло бути змінено, про що домовилися сторони. У зв`язку з наведеним, вважає, що зміна місця митного оформлення з міста Львів на місто Ужгород жодним чином не впливає на маршрут перевезення та не потребує додаткових затрат, які відповідач вимагав сплатити від позивача. Також апелянт не погоджується з висновками суду про те, що відповідачем виконано свої зобов`язання, оскільки останній не приступив до підготовки перевезення (не оформив дозвільні документи), доказів протилежного ні позивачу ні суду не надав. На думку скаржника саме відповідач відмовився від перевезення, не здійснивши таке 24 липня 2020 року, як це погодили сторони.

Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі №907/794/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Атлант» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року; відповідачу надано строк (15 днів з дня отримання ухвали суду) для подання відзиву на апеляційну скаргу.

18 жовтня 2021 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу з пропуском процесуального строку на його подання. Поряд з тим, у відзиві відповідач не просить суд поновити строк на подання останнього, а лише зазначає, що відзив подається із запізненням, у зв`язку з втратою стороною апеляційної скарги.

18 листопада 2021 року від позивача до суду надійшло клопотання про залишення відзиву відповідача без розгляду.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги відсутність клопотання відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, керуючись положеннями ст.ст.118, 119, 178, 263 ГПК України, колегія суддів вирішила залишити без розгляду поданий відповідачем відзив на апеляційну скаргу.

Судові засідання в апеляційному суді проводились в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи «EasyCon» за клопотанням позивача та на підставі відповідних ухвал суду.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року у справі №907/794/20 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант (в тексті договору експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська Незалежна Геологічна Група» (в тексті договору замовник) укладено договір №42 транспортного експедирування, відповідно до умов якого замовник доручає, а експедитор бере на себе обов`язок з виконання або організації транспортно-експедиторського обслуговування вантажів замовника за його рахунок за маршрутами, вказаними у заявках.

Згідно з заявкою на транспортно-експедиційне обслуговування від 05 червня 2020 року ТзОВ «Українська Незалежна Геологічна Група» просило ТзОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Атлант» організувати перевезення вантажу 2-ох котлів, загальною вагою 106 т, за маршрутом: Верона (Італія) Старокостянтинів (Україна); дата завантаження 24 липня 2020 року.

09 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант (в тексті договору експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фортіс-транс спед (в тексті договору перевізник) укладено договір №268 про вантажні перевезення в міжміському і міжнародному сполученні, який визначає порядок взаємовідносин, що виникають під час організації та виконання перевезень вантажів у міжміському і міжнародному сполученні, а також розрахунках за перевезення вантажів і надання таких послуг між експедитором і перевізником.

Відповідно до п.п.2.1-2.4 Договору експедитор зокрема: забезпечує роботою замовленнями на перевезення автомобілі, що надаються в його розпорядження для виконання зобов`язань з транспортно-експедиторського обслуговування вантажів замовника, з яким у нього укладено прямі договори; організовує завантаження автомобілів перевізника (заявка із зазначенням дати завантаження, адреси завантаження, контактних телефонів та осіб на місцях завантаження (вивантаження) автомобіля, найменування і вага вантажу, вимоги до транспортних засобів перевізника подається експедитором не пізніше ніж за 30 днів до початку перевезення факсом, телефаксом та іншими видами зв`язку); узгоджує ціну послуги перевезення вантажу з перевізником (вартість кожного перевезення оформляється заявкою-угодою, які є додатками до договору).

Згідно з п.2.5-2.13 Договору перевізник серед іншого: зобов`язався доставити вантаж за адресою, вказаною в товарно-транспортній накладній та у визначені у заявці строки; про будь-які відхилення від визначених умов негайно повідомити експедитора; зобов`язаний надати своїм водіям всі необхідні документи і дозволи на перевезення вантажу; для забезпечення перевезення під час доставки вантажу має право залучити автотранспорт третіх осіб, які не є стороною договору, при цьому, несе відповідальність за їх дії як за свої.

Експедитор здійснює оплату за транспортні послуги перевізнику після надання останнім рахунку на оплату за умовами, які зазначені в заявці на перевезення. Датою виконання робіт вважається дата подання документів на оплату. Терміни оплати узгоджуються сторонами в заявках (п.4.1 Договору).

У п.5.6 Договору сторони погодили, що перевізник має право зупинити перевезення вантажу, якщо експедитор не дотримується термінів оплати, зазначених у відповідній заявці, та продовжити доставку вантажу після оплати.

Відповідно до п.5.7 Договору за зміну маршруту, який зазначений у заявці, експедитор доплачує перевізнику за кожен кілометр перевезення 7,5 євро.

У випадку виникнення додаткових витрат під час перевезення, якщо вони виникли з вини експедитора, останній повинен відшкодувати додаткові витрати перевізника у повному обсязі (п.5.8 Договору).

Згідно з п.5.9 Договору у разі відмови від перевезення, сторона, яка відмовляється, платить іншій стороні штраф у розмірі 20% від вартості перевезення.

09 червня 2020 року ТзОВ Транспортно-експедиційна компанія Атлант надіслало ТзОВ Фортіс-транс спед заявку №107 на виконання транспортного перевезення вантажу 2-ох котлів, вагою по 53 т кожний, за маршрутом: Верона (Італія) Старокостянтинів, Хмельницька область (Україна); дата завантаження 13 липня 2020 року; місце розмитнення м. Львів (Україна) (повідомиться не пізніше 10 днів до завантаження). Вартість перевезення становить 49 000 євро за два автомобілі, з яких: 20% передоплати по курсу НБУ в день виставлення рахунку та 20% по факту завантаження вантажу по курсу НБУ в цей день; решта оплати в день приїзду в Україну в місце розмитнення за мінусом 2 000 євро, які підлягають сплаті по курсу НБУ в день відвантаження; 100% оплата перевезення до відвантаження.

Вказана заявка-згода №107 від 09 червня 2020 року є невід`ємною частиною договору, про що зазначено у самій заявці та у договорі №268 про вантажні перевезення в міжміському і міжнародному сполученні від 09 червня 2020 року.

12 червня 2020 року позивач перерахував відповідачу часткову оплату за послуги перевезення згідно з заявкою №107 в сумі 296 802 грн., що підтверджується платіжним дорученням №902 від 12 червня 2020 року.

В подальшому у зв`язку з тим, що завод-виробник не встигав підготувати продукцію (котли) на погоджену сторонами дату (13 липня 2020 року), позивач направив відповідачу заявку про перенесення дати завантаження, а саме: замість 13 липня 2020 року на 24 липня 2020 року.

Враховуючи наведене, відповідач, посилаючись на зрив перевезень, які були заплановані на 28-29 липня 2020 року, вимагав сплатити компенсацію за відмову від перевезення, призначеного на 13 липня 2020 року, в сумі 4 300 євро, які 02 липня 2020 року позивач перерахував на рахунок відповідача (128 785 грн., що становить еквівалент в гривнях по курсу НБУ), що підтверджується платіжним дорученням №925 від 02 липня 2020 року.

14 липня 2020 року (за 10 днів до завантаження, як це погоджено сторонами в заявці) позивач звернувся до відповідача із заявкою на зміну місця митного оформлення вантажу на м. Ужгород. При цьому, з пояснень представника позивача вбачається, що така зміна відбулася з метою якнайшвидшої доставки товару до пункту призначення м. Старокостянтинів, разом з тим, місце митного оформлення не було важливим для позивача, важливими були дата та місце розвантаження товару (24 липня 2020 року у м. Старокостянтинів).

17 липня 2020 року відповідач звернувся до позивача з листом, яким вимагав оплатити додаткові витрати, а саме: 10 100 євро за зміну дати перевезення та 13 500 євро за зміну місця митного оформлення, зміну маршруту.

Листом за вих.№107 від 17 липня 2020 року позивач просив відповідача надати документальне підтвердження вказаних витрат, в тому числі і на раніше сплачену суму 4 300 євро. Разом з тим, позивач повідомив, що у випадку якщо зміни щодо місця митного оформлення ще не проводилися, то таке не слід змінювати, так як для позивача важливою є дата розвантаження, а не місце митного оформлення (арк. справи 32 том І).

У відповідь на вказаний лист відповідач повідомив позивача, що сума 10 100 євро становить вартість замовлення нових дозволів, оскільки дозвіл на перевезення дійсний лише 10 днів. Також відповідач повідомив, що у зв`язку зі зміною місця розмитнення анульовано попередні дозволи та сплановано новий маршрут, що супроводжується новим оформленням дозволів через іншу країну транзиту. Крім того відповідач зазначив, що змінюється дата завантаження від 7-14 серпня 2020 року. У вказаному листі відповідач повідомив позивача, що без компенсації вказаних вище витрат (10 100 євро анулювання дозволів з новою датою завантаження та 13 500 євро витрати на нове планування маршруту) останній не готовий виконувати перевезення (арк. справи 31 том І).

На письмові вимоги позивача надати документальне підтвердження таких витрат з боку відповідача останній таких не надав.

Поряд з тим, як вбачається з листів позивача останній просив відповідача здійснити заплановане перевезення 24 липня 2020 року відповідно до погоджених сторонами умов, враховуючи сплату позивачем авансу в розмірі 20% та відшкодування додаткових витрат перевізника в сумі 4 300 євро.

У зв`язку з недосягненням згоди між сторонами, заплановане перевезення так і не відбулося, поряд з тим, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому сплачених відповідачу коштів, а саме: 296 802 грн. авансового платежу та 128 785 грн. додаткових витрат перевізника.

Сплачені позивачем кошти відповідач не повернув, посилаючись на п.5.9 Договору, яким передбачено, що у разі відмови від перевезення, сторона, яка відмовляється, платить іншій стороні штраф у розмірі 20% від вартості перевезення.

У листопаді 2020 року ТзОВ Транспортно-експедиційна компанія Атлант звернулося до суду з цим позовом до відповідача ТзОВ Фортіс-транс спед про розірвання договору перевезення №42 від 09 червня 2020 року та стягнення збитків в сумі 548 501 грн., з яких: 425 587 грн. реальні збитки та 122 914 грн. упущена вигода.

Як зазначено вище, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне:

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1 ст.909 ЦК України).

Згідно з п.п.2,3 ст.909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 1 ст.917 ЦК України передбачено, що перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором. Відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.

Відповідно до ч.1 чт.919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст.920 ЦК України).

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (ст.611 ЦК України).

Згідно з ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач не відмовлявся від договору перевезення. З боку останнього лише було прохання про перенесення дати завантаження з 13 липня 2020 року на 24 липня 2020 року, у зв`язку з тим, що завод не встигав виготовити товар, що був предметом перевезення. Поряд з тим, позивачем відшкодовано відповідачу додаткові витрати (в сумі 4 300 євро), які виникли внаслідок перенесення дати перевезення.

Поряд з тим, судом встановлено, що відповідачем заявлено позивачу додаткові витрати в сумі 10 100 євро та 13 500 євро, які нічим не обґрунтовані та не підтверджені документально, поряд з тим, у листі від 17 липня 2020 року повідомлено про зміну дати завантаження 7-14.08.2020 року. Тобто з боку відповідача змінено дату перевезення та вартість останнього, не зважаючи на попереднє погодження сторонами здійснення перевезення саме 24 липня 2020 року та погоджено вартість (49 000 євро + 4 300 євро).

Докази того, що позивач відмовився від перевезення у матеріалах справи відсутні. Натомість останній навпаки наполягав на здійсненні такого перевезення на умовах, погоджених сторонами раніше.

Щодо зміни місця митного оформлення (з м. Львів на м. Ужгород), з переписки сторін, що знаходиться у матеріалах справи, вбачається, що місце митного оформлення не було принциповим для позивача, якому важливо було якнайшвидше доставити вантаж у місце доставки (м. Старокостянтинів), у зв`язку з чим, за пропозицією відповідача позивач просив змінити місце митного оформлення на м. Ужгород, очікуючи, що така зміна не потягне додаткових витрат, тим більше у сумах, зазначених відповідачем у своїх листах. Більше того, в подальшому позивач погодився на перевезення з попередньо погодженим місцем розмитнення (м. Львів), з метою вчасного доставлення товару до місця призначення та уникнення понесення додаткових витрат.

Посилання відповідача на п.5.7 договору, за яким передбачено, що за зміну маршруту, який зазначений у заявці, експедитор доплачує перевізнику за кожен кілометр перевезення 7,5 євро, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач не змінював маршрут, передбачений у заявці №107 від 09 червня 2020 року (Верона, Італія Старокостянтинів, Україна), відтак, у відповідача відсутні були підстави для нарахування позивачу додаткових витрат саме за зміну маршруту.

Отже, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що перевезення 24 липня 2020 року не відбулося з вини відповідача, який вимагав у позивача сплатити додаткові витрати, не підтверджені належними доказами, а також не надав транспортні засоби під завантаження у строк, погоджений сторонами.

У пункті 5.8 Договору сторони погодили, що у випадку виникнення додаткових витрат під час перевезення, якщо вони виникли з вини експедитора, то останній повинен відшкодувати додаткові витрати перевізника у повному обсязі, однак, судом не встановлено виникнення таких витрат.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що від договору перевезення відмовився саме позивач.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає обґрунтованою та підставною позовну вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант про розірвання договору перевезення №42 від 09 червня 2020 року.

Щодо вимоги про стягнення збитків в сумі 548 501 грн., з яких: 425 587 грн. збитки та 122 914 грн. упущена вигода, колегія суддів зазначає наступне:

Сума, яку позивач просить стягнути з відповідача (425 587 грн.) складається з сум 296 802 грн. сплачені позивачем як 20% попередньої оплати за договором перевезення та 128 785 грн. додаткові витрати під час перевезення (що становить еквівалент 4 300 євро станом на дату сплати).

Згідно з ч.2 ст.570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Слід зазначити, що аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає помилковим твердження позивача про те, що кошти в сумі 296 802 грн., сплачені позивачем як попередня оплата (аванс), є збитками, однак, неправильна кваліфікація правовідносин позивачем не є підставою для відмови в задоволенні позову з цих підстав.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Щодо стягнення збитків в сумі 128 785 грн. (перераховані позивачем на вимогу відповідача, як додаткові витрати під час перевезення) та 122 914 грн. (доходу, який позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене), то такі не підлягають стягненню з відповідача, оскільки додаткові витрати в сумі 128 785 грн. (що еквівалентно 4 300 євро станом на час сплати) виникли з вини позивача, у зв`язку з зміною останнім дати перевезення, а упущена вигода в сумі 122 914 грн. не доведена позивачем належними доказами. Сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська Незалежна Геологічна Група» позивачу кошти в сумі 466 918 грн., які за його словами останній має повернути замовнику, є попередньою оплатою в розмірі 30% за договором №42 від 25 жовтня 2018 року та заявкою від 05 червня 2020 року.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант, а саме: розірвання договору перевезення від 09 червня 2020 року та стягнення з відповідача на користь позивача 296 802 грн. попередньої оплати. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Місцевий господарський суд помилково не врахував наведені вище обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку про: часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи положення ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 16 385,08 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору (з яких: 6 554,03 грн. за подання позову та 9 831,05 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст.129, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант задоволити частково.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року у справі №907/794/20 скасувати.

Прийняти нове рішення. Позов задоволити частково.

Розірвати договір №268 про вантажні перевезення в міжміському і міжнародному сполученні від 09 червня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант та Товариством з обмеженою відповідальністю Фортіс-транс спед.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фортіс-транс спед (89434, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, село Руські Геївці, вул. Борканюка, 20; ідентифікаційний код юридичної особи 37407352) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант (50069, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 4; ідентифікаційний код юридичної особи 41227698) 296 802 грн. попередньої оплати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фортіс-транс спед (89434, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, село Руські Геївці, вул. Борканюка, 20; ідентифікаційний код юридичної особи 37407352) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія Атлант (50069, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 4; ідентифікаційний код юридичної особи 41227698) 16 385,08 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати накази.

Матеріали справи №907/794/20 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 21 січня 2022 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Матущак О.І.