ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022м. ДніпроСправа № 904/5640/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Чіп О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства приватної фірми "Континент", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофлекс Груп", м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у сумі 24 528 грн. 69 коп. за договором на виготовлення фотополімерних кліше від 01.08.2016 № 1216Ф

Представники:

від позивача: Бродська А.В., ордер АЕ №1086014 від 29.11.2021, адвокат;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство приватна фірма "Континент" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 04.06.2021 № 42/21-1, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофлекс Груп" заборгованість за поставлений товар в сумі 40 207 грн. 56 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору на виготовлення фотополімерних кліше від 01.08.2016 № 1216Ф в частині своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару. Водночас, позивач зазначає, що відповідач не повернув позивачеві підписаний примірник укладеного договору, у зв`язку із чим відсутня можливість надати його до суду.

Ухвалою господарського суду від 14.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України у встановлений судом строк.

06.08.2021 через систему "Електронний суд" представником відповідача подані клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від 06.08.2021, заява про застосування строків позовної давності від 06.08.2021, заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 06.08.2021, клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження від 06.08.2021.

Ухвалою господарського суду від 13.08.2021 вирішено перейти до розгляду справи № 904/6236/21 за правилами загального позовного провадження за ініціативою суду; справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 12.10.2021.

02.09.2021 на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача від 31.08.2021, в яких, зокрема, повідомив суд про часткову сплату відповідачем заборгованості за позовом в сумі 8 000 грн. 00 коп., просив суд стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 32 207 грн 56 коп. Крім того, заперечував проти задоволення заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки із видаткових накладних, за якими відповідач досі не розрахувався із позивачем, вбачається, що строк позовної давності тривалістю 3 роки, на час звернення позивача із даним позовом до суду, не сплив.

27.09.2021 позивач подав до суду заяву про зменшення (уточнення) позовних вимог від 22.09.2021 № 66/21-1, відповідно до якої просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофлекс Груп" заборгованість за поставлений товар в сумі 32 207 грн. 56 коп.; витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2 270,00 грн. покласти на відповідача.

Судом встановлено, що подана позивачем заява за своїм змістом є заявою про зменшення позовних вимог та на підставі ст. 46 ГПК України заява позивача прийнята судом до розгляду, як заява про зменшення позовних вимог.

12.10.2021 підготовче засідання не відбулося через перебування судді Рудь І.А. на лікарняному.

Після усунення вказаних обставин, ухвалою господарського суду від 28.10.2021 підготовче засідання призначене в межах розумного строку на 30.11.2021.

27.10.2021 через систему "Електронний суд" відповідачем подано клопотання від 27.10.2021, відповідно до якого просив суд врахувати часткову сплату боргу відповідачем, згідно із наданими копіями платіжних доручень.

30.11.2021 позивач подав до суду заяву про зменшення (уточнення) позовних вимог від 29.11.2021 № 29/11-21, відповідно до якої просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофлекс Груп" заборгованість за поставлений товар в сумі 24 528 грн. 69 коп.; витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2 270,00 грн. покласти на відповідача.

Судом встановлено, що подана позивачем заява за своїм змістом є заявою про зменшення позовних вимог та на підставі ст. 46 ГПК України заява позивача прийнята судом до розгляду, як заява про зменшення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду від 30.11.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 16.12.2021.

У призначене судове засідання сторони явку повноважних представників не забезпечили. Через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, мотивоване зайнятістю представника адвоката Верби А.П. в іншому судовому процесі.

Ухвалою господарського суду від 16.12.2021 розгляд справи відкладено на 18.01.2022, у зв`язку із неявкою представників сторін.

18.01.2022 до початку судового засідання позивачем подано заяву про зменшення (уточнення) позовних вимог від 17.01.2022 № б/н, відповідно до якої просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофлекс Груп" заборгованість за поставлений товар в сумі 20 528 грн. 69 коп.; витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2 270,00 грн. покласти на відповідача.

Судом встановлено, що подана позивачем заява за своїм змістом є заявою про зменшення позовних вимог та на підставі ст. 46 ГПК України заява позивача прийнята судом до розгляду, як заява про зменшення позовних вимог.

У призначене засідання відповідач явку повноважного представника не забезпечив, направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи від 18.01.2022, мотивоване зайнятістю представника відповідача адвоката Верби А.П. в іншому судовому процесі.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином та не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16).

Господарський суд зазначає, що з огляду на повідомлення судом належним чином відповідача про час та місце судового засідання у справі, що підтверджується наявними у справі доказами; достатність матеріалів справи для винесення рішення у справі; можливість уповноваження відповідачем іншого представника для представлення інтересів в суді, підстави для відкладення розгляду справи за клопотанням відповідача відсутні.

У судовому засіданні 18.01.2022 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 17.01.2022, витрати позивача зі сплати судового збору просив покласти на відповідача.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2016 між Приватним підприємством приватною фірмою "Континент" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Єврофлекс Груп" (замовник) укладено договір на виготовлення фото полімерних кліше № 1216Ф (надалі договір), відповідно до умов п. 1.1. якого виконавець зобов`язується за завданням замовника та затверджених замовником у заявках оригінал-макетах (у вигляді електронних файлів) в порядку та на умовах, визначених цим договором за допомогою свого обладнання і з використанням своїх матеріалів у встановлені в цьому договорі терміни виготовити і передати замовнику флексографічні друкарські форми (далі за текстом - товар) для нанесення зображення на етикетку та/або упаковку методом флексодруку, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити зазначений товар.

Згідно п. 2.1. договору термін виготовлення товару становить не більше 5-ти (п`яти) робочих днів з дати отримання виконавцем від замовника необхідних, а у разі необхідності, погоджених, оригінал-макетів.

Датою поставки товару сторони визначають дату, зафіксовану в видаткових накладних (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору загальна сума цього договору визначається сумою вартості всіх окремо здійснених поставок товару в рамках цього договору.

За змістом п. 3.2. договору ціна на товар є вільною відпускною, встановлюється виконавцем на дату конкретного замовлення і вказується в видаткових накладних.

Згідно з п. 3.3. договору оплата за товар здійснюється на поточний рахунок виконавця на підставі цього договору.

Пунктом 3.4. договору визначений порядок оплати: протягом 14-ти календарних днів з дати поставки.

За умовами п. 4.1. договору приймання товару за кількістю здійснюється згідно заявок та видаткових накладних.

Відвантаження товару здійснюється зі складу виконавця шляхом самовивозу на умовах ЕХW (м. Дніпро, вул. Січових стрільців (Артема), 91-Б), відповідно до правил "Інкотермс 2010" (п. 4.2. договору)

Відповідно до п. 4.3. договору при передачі товару виконавець передає замовнику (перевізнику) видаткову і надсилає податкову накладні.

Пунктом 11.1. договору визначено, що цей договір складений українською мовою в двох примірниках, по одному для кожної із сторін, набуває чинності від дати підписання і діє до 31.07.2017 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Цей договір вважається автоматично пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах, якщо жодна із сторін за 20 календарних днів до закінчення дії цього договору письмово не повідомить іншу сторону про його припинення. Договір буде вважатися розірваним після закінчення одного місяця з дня направлення контрагенту письмового попередження про односторонню відмову від цього договору (п. п. 11.2., 11.3 договору).

Як зазначає позивач, відповідач досі не повернув позивачу підписаний зі свого боку та скріплений печаткою екземпляр договору на виготовлення фотополімерних кліше від 01.08.2016 № 1216Ф, навіть на вимогу позивача від 31.05.2021 № 42/21-1 (т.1, а.с. 45).

Проте, протягом тривалого періоду між сторонами існують договірні відносини на умовах вищевказаного договору, про що свідчать підписані сторонами видаткові накладні, акт звірки взаєморозрахунків, платіжні доручення про часткову оплату відповідачем отриманого товару, які містять посилання на спірний договір.

Так, на виконання умов договору у період з 25.04.2019 по 19.12.2019 на замовлення відповідача позивач виготовив та передав відповідачу фотополімерні кліше на загальну суму 93 034 грн 98 коп., про що сторонами складені та підписані видаткові накладні, які наявні в матеріалах справи (т. 1 а.с. 8-34).

Вартість вищевказаного товару частково оплачена відповідачем на суму 72 506 грн 29 коп., у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 20 528 грн 69 коп.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із вимогою про сплату заборгованості від 16.04.2021 № 33/21-1, яка на той час складала 40 207 грн 56 коп. (т.1, а.с. 35-41).

Вказана вимога отримана відповідачем 27.04.2021, проте відповіді ТОВ "Єврофлекс Груп" на звернення позивача матеріали справи не містять.

Доказів оплати відповідачем заборгованості в сумі 20 528 грн 69 коп. станом на 18.01.2022 сторонами до матеріалів справи не надано.

Відповідач не скористався правом на надання заперечень, відзив на позовну заяву на вимогу суду не надав.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору на виготовлення фотополімерних кліше, строк дії договору, факт порушення відповідачем строків оплати товару, наявність часткової оплати, наявність підстав для застосування позовної давності за заявою відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору виготовлення фотополімерних кліше є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору у період з 25.04.2019 по 19.12.2019 позивачем виготовлено на замовлення відповідача та передано йому фотополімерні кліше на загальну суму 93 034 грн 98 коп. про що сторонами складені та підписані видаткові накладні, які наявні в матеріалах справи (т. 1, а.с. 8-34).

Крім того, відповідно до двостороннього акту звірки взаєморозрахунків за договором № 1216Ф від 01.08.2016 за період з 01.01.2019 по 03.12.2020, підписаного з боку відповідача директором Лазаренко Д.Б., останнім підтверджено заборгованість перед позивачем на суму 40 207 грн 56 коп., а також отримання товару від позивача, відповідно до перелічених у позовній заяві видаткових накладних на суму 93 034 грн 98 коп. та часткову оплату такого товару на суму 52 827 грн 42 коп. (т.1, а.с. 7).

Надаючи оцінку вказаному акту звірки взаєморозрахунків суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18), відповідно до якої акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Враховуючи умови п. 3.4. договору строк оплати вартості товару, поставленого позивачем у спірному періоді, є таким, що настав.

Отже, з огляду на часткову оплату вартості спірного товару, здійснену відповідачем під час судового розгляду даної справи на загальну суму 19 678 грн 87 коп., що підтверджується наданими сторонами платіжними дорученнями, заборгованість відповідача перед позивачем становить 20 568 грн 29 коп.

При цьому, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, відзив на позовну заяву не надав, явку представника у призначені засідання не забезпечив, наведених позивачем обставин не спростував.

Крім того, судом враховано, що здійснюючи оплату товару відповідач у платіжних дорученнях у призначенні платежу посилається на номер та дату спірного договору, не зазначаючи за якою саме поставкою здійснюється оплата, що надає право позивачу зараховувати такі надходження у хронологічному порядку.

Разом з тим, господарський суд зазначає, що в матеріалах справи наявні копія договору на виготовлення фото полімерних кліше № 1216Ф, яка з боку відповідача не підписана.

Враховуючи пояснення позивача з цього приводу, ненадання відповідачем на вимогу суду підписаного екземпляру спірного договору та наявні матеріали справи, господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За положенням ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 8 ст 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

За приписами ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 11.10.2018 у справі № 922/189/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18 Верховний Суд дійшов висновку, що виконання сторонами зобов`язань за договором виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 8 ст. 181 ГК України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Аналогічної правової позиції також дійшов Верховний Суд України в постановах від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14 та від 06.07.2016 у справі № 914/4540/14.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору виготовлені та передані відповідачу фотополімерні кліше, які отримані та частково оплачені останнім.

Відтак, вчинення сторонами дій, спрямованих на виконання взятих на себе договірних зобов`язань, виключає кваліфікацію договору як неукладеного.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до норм ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п. 1 ст. 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). Натомість за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, з огляду на дати поставки позивачем товару у спірному періоді (з 25.04.2019 по 19.12.2019), умови п. 3.4. договору та дату звернення позивача із даним позовом до суду (08.06.2021), господарський суд констатує, що строк позовної давності за спірними вимогами не є таким, що сплинув, у зв`язку із чим у суду відсутні підстави для задоволення заяви відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 20 568 грн. 29 коп. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати позивача зі сплати судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача

За приписами ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У заяві про зменшення позовних вимог від 17.01.2022 та під час судових дебатів позивач просив суд покласти витрати позивача зі сплати судового збору на відповідача.

За вказаних обставин, суд вбачає підстави для присудження стягнення понесених позивачем витрат у вигляді сплати судового збору в сумі 2 270 грн 00 коп. з відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 130, 165, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофлекс Груп" (51917, Дніпропетровська область, м. Кам`нське, вул. Далекосхідна, буд. 18, ) на користь Приватного підприємства приватної фірми "Континент" (49008, м. Дніпро, вул. Тимирязева, буд. 31; 49069, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 91Б, ) 20 528 грн. 69 коп. (двадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім грн. 69 коп.) заборгованості, 2 270 грн. 00 коп. (дві тисяч двісті сімдесят грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.01.2022

Суддя І.А. Рудь