РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2022Справа № 910/21228/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Сєдової О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А; ідентифікаційний код 03327664)

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, буд. 4; ідентифікаційний код: 37880620)

про стягнення 6 886 242, 32 грн,

Представники сторін:

від позивача: Плясун О.І.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 19113/4-1-03 від 27.03.2018 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі в розмірі - 5 591 517, 97 грн.

Крім того, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат - 281 727, 71 грн, 3 % річних - 228 841, 47 грн, пені - 225 003, 37 грн. та штраф - 559 151, 80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 05.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 10.02.2021.

05.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Крім того, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано клопотання про призначення економічної судової експертизи.

У підготовчому засіданні 10.02.2021 судом оголошено перерву до 17.03.2021.

17.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив.

02.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення позивача щодо призначення економічної судової експертизи.

У підготовчому засіданні 17.03.2021 судом оголошено перерву до 26.03.2021.

У підготовчому засіданні 26.03.2021 представниками сторін надано суду перелік питань, які на думку останніх необхідно вирішити при проведенні судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" про призначення економічної судової експертизи. Призначено у справі № 910/21228/20 судову економічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

11.05.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України О. Рувіна про погодження більш розумного строку проведення експертизи, тобто, понад 90 календарних днів, у зв`язку із значною завантаженістю фахівців КНДІСЕ економічного виду експертиз різної категорії складності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 було поновлено провадження у справі № 910/21228/20. Задоволено клопотання директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України О. Рувіна про погодження строку проведення експертизи та погоджено проведення експертизи, призначеною ухвалою Господарського суду міста Києві від 26.03.2021 у строк понад 90 днів, а також витребувано докази з метою проведення експертизи; зупинено провадження у справі на час проведення судової експертизи, яка була призначена ухвалою Господарського суду міста Києві від 26.03.2021.

11.11.2021 до Господарського суду міста Києва Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України були повернуті матеріали справи № 910/21228/20 без висновку експерта, у зв`язку з недостатністю документів для її проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 поновлено провадження у справі № 910/21228/20, підготовче засідання призначено на 08.12.2021.

У підготовчому засідання 08.12.2021 представник позивача надав пояснення по суті заявлених позовних вимог, повідомив суд про зміну найменування та адреси місцезнаходження відповідача.

Представник відповідача у дане засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про місце, дату та час розгляду справи.

Відтак, враховуючи інформацію зазначену відповідачем щодо зміни адреси місцезнаходження відповідача, суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку змінити найменування та адресу місцезнаходження відповідача з Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (02232, м. Київ, пр-т Маяковського Володимира, будинок 68, офіс 233; ідентифікаційний код: 37880620) на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, буд. 4; ідентифікаційний код: 37880620). Дана інформація занесена до протоколу судового засідання від 08.12.2021

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.01.2022.

У судовому засіданні 19.01.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 19.01.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.03.2018 між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (нове найменування ТОВ "Фаєплон") (споживач) було укладено договір № 19113/4-1-03 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується надавати споживачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об`єктів водопостачання, зазначеними у дислокації об`єктів водопостачання та водовідведення (яка є невід`ємною частиною цього договору) та на підставі пред`явлених споживачем умов на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, а споживач зобов`язується здійснити своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правил користування), затвердженими наказам Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженими розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2011 № 1879 (далі - Місцеві правила приймання), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно п. 2.1.1. договору кількість поставленої споживачу води визначається за показниками засобу обліку, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у споживача декількох об`єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показів всіх засобів обліку, зареєстрованих за споживачем.

Відповідно до п. 2.1.2 договору знаття показів засобу (-ів) здійснюються, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника споживача.

Умовами п. 2.1.3 договору передбачено, що для споживача зі стабільним об`ємом водоспоживання (до 30 м. куб. із незначним коливанням) зняття показів з засобів обліку може здійснюватися постачальником поквартально, при цьому останній направляє споживачу щомісячно розрахункові документи на оплату наданих послуг, виходячи із його середньодобового споживання води. Покази засобу обліку за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків постачальником від споживача в письмовому вигляді або в інший спосіб. В разі, якщо споживач не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Обсяг наданих споживачу послуг з водовідведення визначається на рівні обсягів спожитих ним послуг з водопостачання (в тому числі постачання гарячої води), згідно з показаннями засобів обліку води, зареєстрованих у постачальника, або за показами засобів обліку стічних вод зареєстрованих у постачальника та/або іншими способами визначення об`ємів строків у відповідності до Правил користування та Місцевих правил прийому (п. 2.1.5. договору).

Згідно п. 2.1.7 договору споживач веде первинний облік водопостачання та водовідведення у Журналі обліку споживання води.

Відповідно до п. 2.1.8 договору облікові дані споживача щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов`язковому звірянню у постачальника. Споживач щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг (за встановленою постачальником формою) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння споживач направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акту звіряння розрахунків. В разі невиконання споживачем цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених споживачем розрахунків у відповідних періодах вважаються безумовно погодженими споживачем.

В п. 2.2.1 договору сторони погодили, що постачальник щомісячно направляє до банківської установи споживача розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за надані послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних води у систему каналізації м. Києва відповідно до встановлених тарифів. Постачальник може оформлювати споживачу розрахункові документи іншим способом, що не суперечить чинному законодавству України. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами.

Оплата вартості послуг здійснюється споживачем щомісячно у безготівковій формі у п`ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи споживача або отримання ним розрахункових документів іншим способом (п. 2.2.2. договору).

Пунктом 2.2.3. договору передбачено, що у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, споживач здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості наданих йому послуг.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, споживач зобов`язаний у десятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи споживача, письмово повідомити про це постачальника та у цей же строк направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова споживача оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (п. 2.2.4.).

В пункті 5.3. договору визначено, що всі питання, не передбачені цим договором, регулюються чинним законодавством України. Умови цього договору застосовуються до відносин між постачальником та споживачем, які виникли до його укладення, згідно ст. 631 Цивільного кодексу України починаючи з 01.01.2018.

Згідно п. 7.1. договору, він укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що виконував покладені на нього договором та чинним законодавством обов`язки належним чином, надаючи відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення цілодобово. Однак, відповідач в порушення договірних зобов`язань, неналежно виконує покладені на нього договором зобов`язання щодо здійснення оплати отриманих ним послуг. Відтак, позивач вказує, що у період з 01.01.2018 по 31.10.2020 ним побуло надано послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 30 846 172, 72 грн, з яких відповідачем було сптачено 28 740 235, 06 грн, внаслідок чого, в останнього й утворилася заборгованість в розмірі 5 591 517, 97 грн (з урахуванням перерахунків на суму 3 485 580, 31 грн). Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконанням грошового зобов`язання, позивачем на суму основного боргу було здійснено нарахування 281 727, 71 грн - інфляційних втрат, 228 841, 47 грн - 3 % річних, 225 003, 37 грн - пені та 559 151, 80 грн - штрафу.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог вказуючи про помилковість посилань позивача на п. 2.1.8 та 2.2.4 договору, адже, дані пункти не дають можливості зробити висновок про погодження кількості та вартості послуг з водопостачання та водовідведення по договору, як помилково зазначає позивач в абзаці 1 аркушу 4 позовної заяви. Дебетові повідомлення не відповідають вимогам ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV та критеріям до первинних документів. Крім того, відповідач вказує, що із наданих показів приладів обліку не можливо встановити, чи підтверджують вони обсяг повністю або частково розмір спожитої послуги, чи були вони повірені на час зняття показників, кількість таких приладів, а відповідно чи можуть прийматися їх дані для розрахунку.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлене договором або не випливає із суті змішаного договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про його змішану правову природу, а саме, про те, що договір містить елементи договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу (постачання води) та елементи договору про надання послуг (відведення води).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями статті 903 Цивільного кодексу України, унормовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 7.2. договору визначено, що даний договір може бути припинений достроково постачальником в порядку та на підставах, передбачених чинним законодавством України. У такому випадку постачальник направляє споживачу письмове повідомлення за 20 днів до визначеної дати припинення договору. У разі, якщо споживач про результати розгляду повідомлення письмово не повідомив постачальника протягом 20 днів з моменту отримання повідомлення, договір вважається розірваним.

В той час, суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази оскарження в установленому порядку договору, визнання його недійсним, або його розірвання. Таким чином, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Закон України "Про питну воду та питне водопостачання" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою.

В статті 1 цього Закону визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об`єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов`язаних єдиним технологічним процесом.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Тобто, стаття 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачає надання послуг з питного водопостачання на підставі договору з підприємством питного водопостачання.

Як про це вказувалося вище, оплата вартості послуг здійснюється споживачем щомісячно у безготівковій формі у п`ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи споживача або отримання ним розрахункових документів іншим способом (п. 2.2.2. договору).

Пунктом 2.2.3. договору передбачено, що у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, споживач здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості наданих йому послуг.

Відповідно до п. 2.1.8 договору облікові дані споживача щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов`язковому звірянню у постачальника. Споживач щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг (за встановленою постачальником формою) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння споживач направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акту звіряння розрахунків. В разі невиконання споживачем цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених споживачем розрахунків у відповідних періодах вважаються безумовно погодженими споживачем.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, споживач зобов`язаний у десятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи споживача, письмово повідомити про це постачальника та у цей же строк направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова споживача оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (п. 2.2.4.).

Так, позивач зазначає, що споживач (відповідач) про незгоду щодо кількості або вартості отриманих у період з 01.01.2018 по 31.10.2020 послуг не повідомляв, свого представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання акту не направляв.

У свою чергу, суд вказує, що таких доказів відповідачем суду також не представлено

Відтак, в силу положень п. 2.1.8 та п. 2.2.4 договору, кількість та вартість наданих позивачем з 01.01.2018 по 31.10.2020 послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі вважаються безумовно погодженими споживачем та підлягають оплаті.

Що стосується тверджень відповідача викладених у відзиві щодо того, що відповідно до п. 2.1.8. умов договору звіряння кількості та якості послуг є вимога постачальника, з якою останній до споживача не звертався, то суд вказує, що дане твердження не відповідає дійсності оскільки в п. 2.1.8 передбачено, що облікові дані споживача щодо кількості та вартості спожитих ним послуг, підлягають обов`язковому звірянню у постачальника. Споживач щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг (за встановленою постачальником формою) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги.

Таким чином, з п. 2.1.8 випливає, що постачальник надсилає вимогу до споживача, тільки в тому випадку, якщо бажає провести звіряння щодо кількості та вартості спожитих послуг раніше 10-го числа за звітним кварталом місяця.

У відзиві по позовну заяву відповідач посилається на п. 2.2.4 договору та зазначає, що відповідно до пункту, сторони унормували вважати безпідставною відмову оплатити розрахунковий документ, а не вважати обсяг та розмір послуги з водопостачання погодженим.

Втім, дане формулювання пункту договору не відповідає дійсності, оскільки, з п. 2.2.4 договору випливає, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, споживач зобов`язаний у десятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи споживач, письмово повідомити про це постачальника та у цей же строк направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту.

Оскільки, споживач про незгоду щодо кількості або вартості послуг не повідомляв, свого представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання акту не направляв, тому надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі вважаються безумовно погодженими споживачем та підлягають оплаті.

Також, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивач безпідставно додав до розрахунку відомості про облік починаючи з січня 2018, не зважаючи на те, що договір почав діяти з 27.03.2018.

Відповідно до п. 5.3 договору, всі питання, не передбачені цим договором, регулюються чинним законодавством України. Умови цього договору застосовуються до відносин між постачальником та споживачем, які виникли до його укладення, згідно ст. 631 Цивільного кодексу України починаючи з 01.01.2018.

За таких обставин, додані до розрахунку відомості починаючи з 01.01.2018 є належним чином обґрунтованими згідно норм чинного законодавства та договору.

Таким чином, судом встановлено, що наявними в матеріалах справи доказами, а саме, актами про зняття показань з лічильників (приладів обліку), погодженими та підписаними споживачем, які є первинними документами й підтверджують факт надання послуг та їх об`єми, реєстром дебетових повідомлень, що підтверджує направлення на адресу відповідача платіжних документів підтверджується належне виконання позивачем договірних зобов`язань щодо надання відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення цілодобово.

Так, вказаними вище документами підтверджується надання послуг водопостачання та водовідведення у період з 01.01.2018 по 31.10.2020 у розмірі 30 846 172, 72 грн, з яких відповідачем було здійснено часткову оплату на суму 28 740 235, 06 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи реєстром надходжень грошових коштів за період з 01.03.2018 по 31.10.2020.

А відтак, заборгованість відповідача за надані позивачем послуги водопостачання та водовідведення у період з 01.01.2018 по 31.10.2020 становить 5 591 517, 97 грн (з урахуванням перерахунків на суму 3 485 580, 31 грн, розрахунок якого додано до позовної заяви).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Зазначене також кореспондується з нормами статті 193 Господарського кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснення учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосується предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого обов`язку в частині оплати наданих послуг, не спростував заявлених позовних вимог, також в матеріалах справи не міститься будь яких зауважень щодо наданих позивачем послуг, то за таких підстав суд дійшов висновку, що відповідачем були порушені зобов`язання обумовлені договором № 19113/4-1-03 від 27.03.2018 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми заборгованості в розмірі 5 591 517, 97 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених позивачем до стягнення з відповідача 225 003, 37 грн - пені та 559 151, 80 грн - штрафу то суд вказує наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 4.2. договору у разі порушення строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу.

Положеннями п. 4.7. договору передбачено, що за неоплату виставленого постачальником згідно з цим договором рахунку, вимоги чи іншого документу щодо оплати отриманих послуг, споживач сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від несплаченої суми. Сплата штрафу не звільняє споживача від обов`язку оплатити рахунок, вимогу чи інший документ щодо оплати отриманих послуг.

Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає положенням договору, у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягає 225 003, 37 грн - пені та 559 151, 80 грн - штрафу.

Крім того, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 281 727, 71 грн - інфляційних втрат та 228 841, 47 грн - 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає його обґрунтованим та здійсненим арифметично вірно, у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягає 281 727, 71 грн - інфляційних втрат та 228 841, 47 грн - 3 % річних.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, буд. 4; ідентифікаційний код: 37880620) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А; ідентифікаційний код 03327664) заборгованість в розмірі 5 591 517 (п`ять мільйонів п`ятсот дев`яносто одна тисяча п`ятсот сімнадцять) грн 97 коп., піню в розмірі 225 003 (двісті двадцять п`ясть тисяч три) грн 37 коп., штраф в розмірі 559 151 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят один) грн 80 коп., інфляційні втрати в розмірі 281 727 (двісті вісімдесят одна тисяча сімсот двадцять сім) грн 71 коп., 3 % річних в розмірі 228 841 (двісті двадцять вісім тисяч вісімсот сорок орин) грн 47 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 103 293 (сто три тисячі двісті дев`яносто три) грн 64 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 27.01.2022

Суддя Д.О. Баранов