ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. Справа № 911/1041/19 (911/2640/21)

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., за участю секретаря судового засідання Мишак І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія»

2) Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

про визнання недійсним іпотечного договору

у відокремленому провадженні в межах справи № 911/1041/19

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест»

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія»

про банкрутство

Представники: згідно протоколу судового засідання

Обставини справи:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/1041/19 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.05.2019 відкрито провадження у даній справі та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Київської області від 17.10.2019 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» призначено арбітражного керуючого Балєва Валентина Петровича.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.02.2020 у даній справі відсторонено арбітражного керуючого Балєва Валентина Петровича від виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» та призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича.

До господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» надійшла заява б/н від 03.09.2021 (вх. № 2641/21 від 07.09.2021) про визнання недійсним правочину у межах справи про банкрутство, у якій кредитор просить суд визнати недійсним іпотечний договір № 161116Z10 від 28.10.2016, укладений між Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенець О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1029.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.09.2021 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» б/н від 03.09.2021 (вх. № 2641/21 від 07.09.2021) про визнання недійсним правочину до розгляду та відкрито провадження щодо розгляду даної заяви у відокремленому провадженні в межах справи № 911/1041/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», розгляд даної позовної заяви вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.10.2021 та зобов`язано сторін надати суду певні документи.

06.10.2021 та 07.10.2021 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідачів надійшли відзиви б/н від 04.10.2021, № 0000606/21-572 від 04.10.2021 (вх. № 23338/21 від 06.10.2021, вх. № 23362/21 від 07.10.2021) на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» про визнання правочину недійсним.

У судовому засіданні 07.10.2021 розгляд даної справи відкладено на 01.11.2021.

До господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 27.10.2021 (вх. № 25087/21 від 29.10.2021) по справі.

Представник відповідача 2 у судовому засідання 01.11.2021 зазначив, що він не ознайомлений з поданими позивачем письмовими поясненнями, у зв`язку з чим клопотав про відкладення розгляду справи та продовження строку підготовчого провадження у даній справі (вх. № 25244/21 від 01.11.2021).

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.11.2021, враховуючи вищезазначене, продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів та відкладено розгляд даної справи у підготовчому засіданні на 18.11.2021.

08.11.2021 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшли письмові пояснення (заперечення) по справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.11.2021 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 06.12.2021.

До господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 06.12.2021 (вх. № 28027/21 від 06.12.2021) про відкладення судового засідання, що призначено на 06.12.2021, на іншу дату, оскільки його представник не може взяти участь у даному судовому засідання по причині зайнятості в іншому судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.12.2021, враховуючи неявку у судове засідання представників позивача та відповідача 1, зважаючи на подане позивачем клопотання, з метою виконання завдань та основних засад господарського судочинства, розгляд даної справи по суті не розпочато та відкладено на 23.12.2021.

У судовому засіданні 23.12.2021 судом оголошено перерву до 13.01.2022.

Повноважні представники сторін, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання 13.01.2022 не з`явився.

Враховуючи, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 13.01.2022, відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства та ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

25.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комелія» (позичальник) було укладено генеральну кредитну угоду № 161114N5 із змінами і доповненнями (далі - генеральна угода).

Додатком 1 до генеральної угоди (в редакції додаткової угоди № 161114N5-5 від 28.07.2016) визначено перелік кредитних договорів, укладених між банком та позичальником, які є такими, що діятимуть у рамках генеральної угоди, і є додатками до неї, до яких, зокрема, віднесено: кредитний договір № 161116К2 від 28.07.2016 та кредитний договір № 161116КЗ від 28.07.2016.

28.10.2016 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпорний банк України» (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 161116Z10.

Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з генеральної кредитної угоди № 161114N5 від 25.12.2014 (з усіма чинними договорами щодо здійснення кредитних операцій, укладеними в рамках вказаної генеральної кредитної угоди, у тому числі після набуття чинності цим договором, які є невід`ємними її частинами та складають з нею єдиний документ, а також з усіма чинними змінами, доповненнями, додатками та додатковими угодами до неї, у тому числі внесеними та укладеними після набуття чинності цим договором, які є невід`ємними частинами та складають з нею єдиний документ; генеральна кредитна угода та договори, що є додатками до неї , далі разом кредитний договір), укладеної між іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комелія» (боржник), відповідно до якої іпотекодержатель та боржник проводять кредитні операції у рамках ліміту вказаної генеральної кредитної угоди у розмірі еквіваленту 99 900 000, 00 грн., зі строком кредитування до 24.12.2019, з нарахуванням процентів, комісій та інших плат у відповідності до умов кредитного договору та чинного законодавства України, а також на інших встановлених кредитним договором умовах, у тому числі визначених сторонами кредитного договору після набуття чинності цим договором.

Згідно з п. 1.3 іпотечного договору предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов`язань боржника, є нерухоме майно, а саме: цех-депо, вентиляційна дільниця, загальною площею 1848,0 кв. м. (далі - предмет іпотеки), що розташоване за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Покровська, буд. 1-б/2 (один «б» дріб два) (відповідно до рішення Ірпінської міської ради № 552-8-VII від 18.02.2016 вул. Дзержинського перейменовано на вул. Покровська).

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним між ТОВ «Промислово-будівельна компанія «Віндор» та іпотекодавцем, посвідченим Джуринською Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.04.2014 за реєстровим № 633.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно предмет іпотеки має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, номер запису про право власності: 5219294.

Ринкова вартість предмета іпотеки відповідно до звіту про оцінку майна від 31.08.2016, виконаного ТОВ «Альянс-Укрексперт», становить 15 864 000, 00 грн.

Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,3722 га, кадастровий номер 101:155:0086, призначеної для обслуговування виробничої бази, відповідно до договору оренди земельної ділянки від 19.08.2015, укладеного з Ірпінською міською радою строком до 13.07.2020.

За даними довідки іпотекодавця № 28/10-1 від 28.10.2016 предмет іпотеки обліковується на балансі іпотекодавця, має інвентарний номер 3, його балансова вартість станом на 28.10.2016 становить 4 184 826, 74 грн.

Предмет іпотеки передається іпотекадавцем в іпотеку разом зі всіма складовими частинами, внутрішніми системами, поліпшеннями, що існують на час укладання цього договору та можуть виникнути у майбутньому.

За домовленістю сторін на дату укладення цього договору загальна заставна вартість предмета іпотеки складає 11 104 800, 00 грн.

Пунктом 1.5 іпотечного договору передбачено, що предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця з урахуванням положень цього договору.

Згідно з п. 1.6 іпотечного договору у випадку невиконання або неналежного виконання боржником відповідних положень кредитного договору та/або невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем відповідних положень цього договору, іпотекодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до п. 2.1.5 іпотечного договору іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити в повному обсязі вимоги, що випливають з кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойку, пеню, витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрати на утримання, збереження предмета іпотеки та страхування предмета іпотеки, а також інші збитки, завдані порушенням основного зобов`язання чи умов цього договору.

Пунктом 7.3 іпотечного договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення і залишається чинним до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором та виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Даний іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенець О.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1029.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» стверджує, що іпотечний договір № 161116Z10 від 28.10.2016 не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків та вчинений на шкоду інтересам кредиторів (як фраудаторний правочин), що є підставою для визнання його недійсним згідно ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України та ст. 234 Цивільного кодексу України.

Відповідач 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича зазначає, що надання боржником в іпотеку власного нерухомого майна з метою уникнення задоволення вимог іншої особи може бути кваліфіковано як зловживання правом власності та розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Відповідач 2 - Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», заперечуючи проти задоволення позовних вимог, стверджує, що іпотечний договір спрямований на реальне настання правових наслідків, про що свідчить, зокрема, укладення оспорюваного договору в нотаріальній формі та його реєстрація відповідно до вимог чинного законодавства, реєстрація іпотеки та обтяжень, звернення банку з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення рішення суду до примусового виконання. Відповідач 2 зазначає, що оспорюваний договір є забезпеченням кредитного оплатного договору, а не самостійне оплатне зобов`язання, він за своєю суттю не є таким зобов`язанням, за яким би банк мав вчинити якісь майнові дії на користь боржника. Крім того, відповідачем 2 заявлено про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Як вже зазначалося вище, іпотечний договір № 161116Z10 від 28.10.2016 було укладено між банком та боржником в забезпечення виконання зобов`язань третьої особи за кредитними договорами.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що:

іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

основне зобов`язання це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою;

іпотекодавець це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель;

майновий поручитель це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника;

іпотекодержатель це кредитор за основним зобов`язанням.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що метою укладення договору іпотеки є отримання кредитором додаткових гарантій виконання зобов`язання за основним договором, оскільки у випадку невиконання основного зобов`язання боржником вказане зобов`язання підлягає виконанню іпотекодавцем.

Отже, іпотека є спеціальним законним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання чим обумовлюється її похідний (додатковий) характер стосовно основного зобов`язання.

Разом з тим, законодавство України не передбачає солідарного обов`язку боржника (позичальника за кредитним договором) та майнового поручителя, який відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 Цивільного кодкесу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем) (п. 3 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодкесу України). У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, за загальним правилом саме позичальник як боржник у зобов`язанні за кредитним договором має виконати свій обов`язок перед кредитодавцем. Втім, якщо таке зобов`язання майновий поручитель забезпечив іпотекою, останній може виконати обов`язок боржника, однак у межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки правовідносини з боржником за основним зобов`язанням не припиняються, оскільки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

З огляду на вищевикладене вбачається, що договір іпотеки є за своєю суттю забезпечувальним зобов`язанням, яке не є та не може бути оплатним для іпотекодержателя, а тому за договором іпотеки іпотекодержатель не може мати якихось майнових зобов`язань перед майновим поручителем і не може вчиняти будь-які майнові дії на користь майнового поручителя, а майновий поручитель, в свою чергу, у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Таким чином, судом встановлено, що оспорюваний іпотечний договір є забезпеченням кредитного оплатного договору, а не самостійне оплатне зобов`язання, він за своєю суттю не є таким зобов`язанням, за яким би банк мав вчинити якісь майнові дії на користь боржника.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що факт відсутності відповідних майнових дій банку за договором іпотеки не передбачає недійсності забезпечувального зобов`язання - іпотечного договору № 161116Z10 від 28.10.2016.

Проте, суд звертає увагу, що предмет іпотеки не вибував із володіння та користування боржника, був переданий боржником в оренду, що підтверджується п. 1.4 іпотечного договору та матеріалами справи № 911/1041/19, у зв`язку з чим він отримував орендну плату, тобто отримував дохід та здійснював свою підприємницьку діяльність.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі № 910/4779/18 ухвалено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комелія» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»: за кредитним договором № 161116К2 від 28.07.2016: суму простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 11 792 026, 20 грн. та 1 941 847, 66 дол. США, що еквівалентно 54 377 360, 01 грн.; проценти за користування кредитом у розмірі 2 854 298, 68 грн. та 190 274, 12 дол. США, що еквівалентно 5 328 226, 58 грн.; 365 748, 39 грн. - комісії за управління кредитом; 7 200, 00 грн. - комісії за зміну умов; 4 788 556, 03 грн. - пені за прострочення зобов`язань; 3 % річних в розмірі 369 418, 30 грн. та 55 068, 57 дол. США, що еквівалентно 1 542 079, 49 грн., 1 320 760, 51 грн. - інфляційних втрат; 600 000, 00 грн. - штрафних санкцій за невиконання зобов`язань; за кредитним договором № 161116КЗ від 28.07.2016: суму простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 9 774 991, 50 грн. та 1 024 038, 61 дол. США, що еквівалентно 28 676 047, 72 грн.; проценти за користування кредитом у розмірі 2 366 362, 52 грн. та 100 341, 55 дол. США, що еквівалентно 2 809 854, 09 грн.; 214 316, 13 грн. - комісії за управління кредитом; 7 200, 00 грн. - комісії за зміну умов; 2 814 647, 00 грн. - пені за прострочення зобов`язань; 3 % річних у розмірі 304 060, 42 коп. та 29 040, 58 дол. США, що еквівалентно 813 220, 37 грн.; 1 086 766, 20 грн. - інфляційних втрат; 600 000, 00 грн. - штрафних санкцій за невиконання зобов`язань; за Генеральною кредитною угодою № 161114N5 від 25.12.2014: штрафні санкції за невиконання зобов`язань у розмірі 6 977 517, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 616 700, 00 грн.

На виконання вказаного рішення 09.11.2018 господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Рішенням господарського суду Київської області від 14.08.2018 у справі № 911/789/18, за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-Будівельна компанія «Мрія», за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Комелія» про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Комелія» перед Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» за кредитним договором № 161116К2 від 28.07.2016 та кредитним договором від № 161116К3 від 28.07.2016, укладеними в рамках генеральної кредитної угоди № 161114N5 від 25.12.2014, у розмірі 3 340 611, 09 доларів США (що станом на 27.06.2018 згідно офіційного курсу НБУ становить 87 487 831, 73 грн.) та 46 199 106, 59 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно, що розташоване за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Покровська, буд. 1-б/2 (один «б» дріб два), яке є предметом іпотеки за іпотечним договором № 161116Z10 від 28.10.2016, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенець О.М. 28.10.2016 та зареєстрованим в реєстрі за № 1029, а саме на: цех-депо, вентиляційна дільниця, загальною площею 1848,0 кв.м.; встановлено спосіб реалізації вищевказаного предмета іпотеки за іпотечним договором № 161116Z10 від 28.10.2016, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенець О.М. 28.10.2016 та зареєстрованим в реєстрі за № 1029, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження; встановлено початкову ціну реалізації предмету іпотеки - нерухомого майна, а саме: цеху-депо, вентиляційної дільниці, загальною площею 1848,0 кв.м., що розташоване за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Покровська, буд. 1-б/2 (один «б» дріб два) (відповідно до рішення Ірпінської міської ради від 18.02.2016 № 552-8-VII вул. Дзержинського перейменовано на вул. Покровська) у розмірі 11 104 800, 00 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 616 493, 58 грн. судового збору.

Відповідно до матеріалів справи вказане рішення господарського суду Київської області від 14.08.2018 у справі № 911/789/18 набрало законної сили та не виконане боржником.

26.03.2019 відкрито виконавче провадження № 58713118 з примусового виконання господарського суду Київської області від 14.08.2018 у справі № 911/789/18.

18.04.2019 до господарського суду Київської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», у зв`язку з неспроможністю останнього сплатити заборгованість у розмірі 2 842 000, 00 грн. згідно рішення господарського суду Київської області від 13.09.2018 у справі № 911/1855/18, на підставі статей 10, 11, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.05.2019 відкрито провадження у даній справі та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» звернулося до господарського суду Київської області із заявою про визнання недійсним правочину (іпотечного договору № 161116Z10 від 28.10.2016) у межах справи про банкрутство в порядку ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/1041/19 (911/2532/20), яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 11.08.2021, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» про визнання недійсним іпотечного договору, скасування обмежень щодо розпорядження майном боржника та зобов`язання здійснити державну реєстрацію припинення обтяжень відмовлено повністю.

Разом з тим, суд зазначає, що укладення договору боржника поза межами «підозрілого періоду» (одного року, що передував порушенню справи про банкрутство), визначеного ст. 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію Кодексу України з процедур банкрутства, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України чи інших законів.

Кодекс України з процедур банкрутства є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми Цивільного кодексу України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України.

Позивач стверджує, що оспорюваний договір іпотеки не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, укладення оспорюваного правочину використано його учасниками для уникнення сплати заборгованості перед позивачем, тобто з наміром завдати шкоди іншій особі, що є формою зловживання правом, такі дії сторін правочину не відповідають критеріям добросовісності, справедливості та недопустимості зловживання правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтю 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

За змістом ст. 234 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише «про людське око», знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Таким чином, суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору.

При цьому суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною 3 ст. 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При розгляді спорів, зокрема і в межах справи про банкрутство, необхідно враховувати, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які подаються сторонами повинні бути належними, допустимими, достовірними та вірогідними.

Згідно з ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надавши оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази не свідчать про відсутність у сторін при укладенні оспорюваного договору намірів створення правових наслідків, передбачених цими правочинами.

Водночас, судом встановлено, що відповідачами, навпаки, вживались заходи до виконання умов оспорюваного договору, що спростовує доводи позивача про відсутність наміру реального виконання умов договору з боку відповідачів.

Так, суд встановив, що у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Комелія» взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комелія», а також з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Комелія» за кредитними договорами.

Рішенням господарського суду Київської області від 14.08.2018 у справі № 911/789/18 було встановлено факт укладення кредитних договорів та оспорюваного іпотечного договору, перерахування кредитних коштів, а також існування боргу за кредитними договорами на час розгляду справи, що не може свідчити про умисел усіх сторін правочинів приховати справжні наміри учасників цих угод.

Разом з тим, суд звертає увагу, що на момент укладення оспорюваного іпотечного договору № 161116Z10 від 28.10.2016 у боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» не було прострочених зобов`язань перед кредитором (позивачем) - Товариством з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест», оскільки з матеріалів справи № 911/1041/19 вбачається, що сума заборгованості, яка виникла у боржника перед кредитором (позивачем) це позика зі строком повернення до 20.07.2018 та до 31.12.2018.

Отже з вищезазначеного вбачається, що внаслідок укладення оспорюваного іпотечного договору боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» не став неплатоспроможним, він не позбавлявся та не відчужував свого майна, предмет іпотеки перебував і перебуває у володінні та користуванні боржника, боржник здає його в оренду і отримує за це орендну плату.

Таким чином, суд вважає, що уклавши іпотечний договір № 161116Z10 від 28.10.2016 не можна стверджувати, що боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» використав своє право не для задоволення легітимних інтересів та з метою заподіяння шкоди кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест».

З огляду на вищевикладене, враховуючи встановленні судом обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено того, що сторони оспорюваного договору переслідували інші наміри, ніж визначені даним договором, тобто що оспорюваний договір не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а також що він був вчинений на шкоду кредитору позивачу, шляхом зловживання боржником своїм правом.

За таких обставин, суд вважає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявності вказаних ним у позові підстав для визнання недійсним іпотечного договору № 161116Z10 від 28.10.2016.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» б/н від 03.09.2021 (вх. № 2641/21 від 07.09.2021) про визнання недійсним іпотечного договору № 161116Z10 від 28.10.2016, укладеного між Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенець О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1029.

Щодо заяви Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає таке.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 Цивільного кодексу України.

Виходячи з вимог ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

За таких обставин, оскільки судом відмовлено у задоволенні даного позову з підстав його необґрунтованості, то заява про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин не застосовуються.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Керуючись статтями 7, 61 Кодексу України з процедур банкрутства та статтями 2, 73-79, 86, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс-Інвест» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» та Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним іпотечного договору відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення підписано: 24.01.2022.

Суддя Т.В. Лутак