ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2022 р. Справа№ 910/14383/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021

у справі №910/14383/21 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

про стягнення 123 575,40 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - ПрАТ «СК «УСГ», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК «ВУСО», відповідач) про відшкодування у порядку суброгації 100 000,00 грн матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, а також 11 888,94 грн інфляційних втрат, 4 398,79 грн 3% річних та 7 287,67 грн пені.

Одночасно ПрАТ «СК «УСГ» заявлено про покладення судових витрат на відповідача в сумі 2 270,00 грн судового збору та 3 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/14383/21 позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму страхового відшкодування 100 000,00 грн, судовий збір у розмірі 1 836,94 грн та 2 427,67 грн витрат на правничу допомогу адвоката; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, суд виходив із встановлених ним обставин виплати позивачем страхувальникові страхового відшкодування, що мало наслідком отримання ним права вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме, до відповідача, з огляду на те, що саме ним (відповідачем) було застраховано відповідальність особи, винної у вчиненні ДТП. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення 11 888,94 грн інфляційних втрат, 4 398,79 грн 3% річних та 7 287,67 грн пені, суд вважав недоведеним факт прострочення боржника у виконанні ним зобов`язання зі здійснення страхового відшкодування позивачеві, з огляду на те, що вина особи - заподіювача шкоди на момент звернення позивача до відповідача з відповідною заявою, не була встановлена судовим рішенням, і таке рішення було постановлено судом лише 28.12.2020, відповідно, про його існування відповідач дізнався лише 31.08.2021, після ознайомлення з позовною заявою.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 11 888,94 грн інфляційних втрат, 4 398,79 грн 3% річних, 7 287,67 грн пені та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою позивач зазначає, що судом було залишено поза увагою приписи статей 34, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, в частині обов`язку відповідача самостійно здійснити розслідування з метою виявлення обставин, необхідних для здійснення страхового відшкодування, у тому числі, і щодо встановлення судом вини особи - заподіювача шкоди.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «СК «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/14383/21; ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено ПрАТ «ВУСО» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14383/21.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Так, визнаючи свій обов`язок перед позивачем щодо здійснення страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені відповідач вважає безпідставними та необґрунтованими, наголошуючи при цьому на необхідності встановлення вини особи - заподіювача шкоди саме рішенням суду та неможливості здійснення будь-яких виплат до цього моменту.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права у межах вимог апеляційної скарги, тобто в частині відмови суду у задоволенні вимог про стягнення 11 888,94 грн інфляційних втрат, 4 398,79 грн 3% річних та 7 287,67 грн пені, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.12.2020 у справі №712/12767/20, яка набрала законної сили, встановлено, що водій ОСОБА_1 18.09.2019 о 09 год. 45 хв. в м. Черкаси, на перехресті вул. Благовісна та вул. Казбетська, керуючи автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 (власник ТОВ «АвтоСтар»), при русі по вул. Казбетській, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1, не надав дорогу автомобілю Toyota, державний номер НОМЕР_2 (власник ТОВ «НВФ «Урожай») під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вул. Казбетській, внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. Під час ДТП водій автомобіля Volkswagen ОСОБА_1 також зазнав тілесних ушкоджень.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

01.07.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ТОВ «НВФ «Урожай» (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №28-2522-00054, предметом якого є страхування транспортних засобів, зокрема, Toyota, державний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до Звіту №А10-30 про оцінку автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_2 , складеного 08.10.2019 суб`єктом оціночної діяльності ФОП Старинець М.В., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota», державний номер НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,44, становить 379 846,28 грн.

Згідно зі страховим актом №ЦРКА-3497 від 28.11.2019, складеним ПрАТ «СК «УСГ», розмір страхового відшкодування за Договором страхування №28-2522-00054/00007 від 01.07.2019 становить 398 288,00 грн, на підставі якого позивачем 29.11.2019 було виплачено страхове відшкодування за вказаним договором страхування в сумі 398 288,00 грн (на рахунок власника автомобіля ТОВ «НВФ «Урожай»), що підтверджується платіжним дорученням №29297 від 29.11.2019, копія якого долучена до позовної заяви.

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, долученої позивачем до позовної заяви, станом на дату ДТП (18.09.2019) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_3 була застрахована відповідачем на підставі Полісу АО/004421500 (ліміт за шкоду майну - 100 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн).

З огляду на те, що відповідач не виплатив позивачу страхове відшкодування за Полісом АО/004421500, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 100 000,00 грн, а також 11 888,94 грн інфляційних втрат, 4 398,79 грн 3% річних та 7 287,67 грн пені.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у частині відмови, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Розглядаючи спір, колегія суддів виходить з того, що право, за захистом якого позивач звернувся до суду є порушеним уже в силу самого факту заподіяння шкоди дорожньо-транспортною пригодою. Так, за нормами статей 512, 514, 993, 1187 ЦК України, статей 5, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.27 Закону України «Про страхування», позивач набув такого права у порядку суброгації, тобто в силу закону у деліктному зобов`язанні відбулась заміна кредитора.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України до загальних засад цивільних правовідносин віднесено справедливість, добросовісність та розумність.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Матеріалами справи підтверджується, що 18.09.2019 о 09 год. 45 хв. в м. Черкаси, на перехресті вул. Благовісна та вул. Казбетська, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 (власник ТОВ «Авто Стар»), при русі по вул. Казбетській, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1, не надав дорогу автомобілю Toyota, державний номер НОМЕР_2 (власник ТОВ «НВФ «Урожай») під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вул. Казбетській, внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

29.11.2019 позивачем виплачено страхове відшкодування на загальну суму 398 288,00 грн (на рахунок власника автомобіля ТОВ «НВФ «Урожай»), що підтверджується платіжним дорученням №29297 від 29.11.2019, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Тобто позивач здійснив страхову виплату в рахунок відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», державний номер НОМЕР_2 , який було застраховано за договором добровільного страхування наземного транспорту №28-2522-00054 від 01.07.2019, укладеним між ПрАТ «СК «УСГ» (страховик) та ТОВ «НВФ «Урожай» (страхувальник).

Відповідно, з моменту здійснення ним страхової виплати, ПрАТ «СК «УСГ» набуло права вимоги у порядку суброгації до особи, винної у ДТП.

За загальним правилом частини 2 статті 625 ЦК України момент, з якого відбувається нарахування інфляційних втрат та 3% річних, обумовлений наявним у боржника простроченням виконання зобов`язання.

Оскільки право на страхову виплату виникає в момент ДТП (тобто 18.09.2019), а, відповідно, право на страхове відшкодування за рахунок винної особи у страховика виникає у момент здійснення ним страхової виплати (тобто 29.11.2019), то, виходячи із правової природи суброгації, загальних засад цивільного судочинства, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів дійшла висновку, що майнових втрат, відшкодування яких передбачено частиною 2 статті 625 ЦК України кредитор, а у справі, що розглядається - ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», зазнає з моменту виплати ним страхового відшкодування.

Саме з цього моменту, в силу обставин, що склались, власних зобов`язань перед страхувальником, а також дій винної у ДТП особи, кредитор позбавлений права вільно користуватись коштами, перерахованими ним у якості страхової виплати, а також вживати зусиль, у судовому або ж позасудовому порядку для відшкодування цих коштів. Тобто з моменту здійснення ним страхової виплати до моменту отримання страхового відшкодування страховик несе матеріальні втрати.

З огляду на викладене, враховуючи, що інфляційні втрати та 3% річних заявлені за період з 09.03.2020 до 26.08.2021, який повністю входить до періоду, протягом якого страховик як кредитор несе матеріальні втрати, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог ПрАТ «СК «УСГ» про стягнення 11 888,94 грн інфляційних втрат та 4398,79 грн 3% річних.

Висновки суду першої інстанції про відмову у задоволення вимог у цій частині є безпідставними.

Що стосується вимог про стягнення 7287,67 грн. пені, то колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

У пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно зі статтею 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Отже, за несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Приписами статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подано страхувальником позивачу 19.09.2019. Таким чином, позивач мав подати відповідачу заяву про страхове відшкодування у строк до 20.10.2020 включно.

Судом також встановлено, що 05.12.2020 позивач направив відповідачу засобами електронного зв`язку заяву про здійснення страхового відшкодування. Відповідачем не заперечується ні обставина направлення, ні отримання такої заяви. З вимогами позивача про стягнення страхового відшкодування та його розміру, відповідач був ознайомлений належним чином.

Водночас, на момент звернення до суду із позовом (вересень 2021 року) відповідачем так і не було прийнято жодного рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Як убачається із матеріалів справи, причиною такої затримки слугувала обставина відсутності судового рішення, яким би встановлювалась вина водія автомобіля Volkswagen- ОСОБА_1 .

Лише згодом, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.12.2020 у справі №712/12767/20, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про яке відповідач дізнався з позовної заяви.

Розглядаючи спір в частині вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 26.02.2021 по 26.08.2021, суд першої інстанції виходив із того, що прострочення виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування у відповідача не настало, оскільки про таке рішення останній дізнався за кілька днів до надходження позовної заяви до суду.

Переглядаючи рішення в апеляційному порядку, колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим.

Так, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем у поданих ним заявах по суті не спростовується обставина надходження до нього заяви позивача про здійснення страхового відшкодування, а також невирішення у судовому порядку питання наявності вини водія автомобіля Volkswagen - ОСОБА_1 , застрахованого ПрАТ «СК «ВУСО». Про зупинення, у зв`язку з цим, вирішення питання здійснення на користь позивача страхового відшкодування був обізнаний і позивач ще у березні 2020 року.

Постанова ухвалена судом 28.12.2020, а відповідно до даних Iнтернет-порталу «Єдиний державний реєстр судових рішень», постанову оприлюднено 30.12.2020, а законної сили остання набрала 12.01.2021.

Матеріали справи не містять доказів направлення будь-якої інформації стосовно прийнятого рішення позивачем відповідачу. Відсутні у справі й докази ознайомлення відповідача з постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.12.2020 у справі №712/12767/20 до 31.08.2021.

З огляду на викладене та враховуючи приписи статей 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зобов`язаний здійснити виплату позивачу страхового відшкодування до 05.01.2022 (90 днів з дня отримання заяви + 46 днів прострочки + припинення перебігу строку до ознайомлення відповідача із рішенням суду та ознайомлення лише 31.08.2021). Відтак, саме з 06 січня зобов`язання відповідача вважається простроченим. Схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 337/5617/19, від 06.05.2020 у справі № 462/173/19, від 19.02.2020 у справі № 758/16044/16-ц.

Водночас, як вже було встановлено, ПрАТ «СК «УСГ» прийняло рішення звертатись до суду, а не очікувати на ухвалення відповідачем - ПрАТ «СК «ВУСО» рішення про здійснення страхової виплати.

Відтак, обрання позивачем судового вирішення спору, а не позасудового, встановленого відповідними нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» унеможливлює покладення на відповідача неустойки, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статтею 992 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на незастосування судом до спірних правовідносин сторін ч.2 ст.625 ЦК України, а також невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги ПрАТ «СК «УСК» та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/14383/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 11 888,94 грн інфляційних втрат та 4 398,79 грн 3% річних, з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено частково, колегія суддів вважає за можливе здійснити новий розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/14383/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/14383/21 скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 11 888,94 грн інфляційних втрат та 4 398,79 грн 3% річних.

3.Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

4.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А; ) 11 888,94 (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім тисяч гривень) 94 коп. інфляційних втрат та 4 398,79 грн (чотири тисячі триста дев`яносто вісім гривень) 79 коп - 3% річних.

5. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №910/14383/21 - залишити без змін.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А; ) судовий збір за подання позову у розмірі 2 136,13 грн (дві тисячі сто тридцять шість гривень) 13 коп., 2 823,07 грн (дві тисячі вісімсот двадцять три гривні) 07 коп. витрат на правничу допомогу адвоката та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 204,20 грн (три тисячі двісті чотири гривні) 20 коп.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

8. Матеріали справи №910/14383/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова