РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.01.2022Справа № 910/17851/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінсіт-Арт», м. Запоріжжя

про стягнення 211 143,79 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (далі - КП «Київжитлоспецексплуатація»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінсіт-Арт» (далі - ТзОВ «Вінсіт-Арт»/відповідач) про стягнення 211 143,79 грн, у тому числі: 179 277,43 грн - заборгованості з орендної плати, 8 007,90 грн - компенсації витрат за користування земельною ділянкою, 10 766,15 грн - пені, 3 314,23 грн - 3% річних та 9 778,08 грн - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №2827 від 30.07.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 04.11.2021 позовну заяву КП «Київжитлоспецексплуатація» залишив без руху, встановив позивачу спосіб та строк усунення недоліків поданої позовної заяви.

08.11.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.11.2021 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому, був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Положеннями статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.07.2018 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінсіт-Арт» (далі - орендар) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі - підприємство-балансоутримувач) укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №2827, відповідно до якого орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 22.05.2018 №17/93 передає, а орендодавець приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Комарова Космонавта, будинок 14-А літера А, для розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Згідно п. 2.1. договору об`єктом оренди є: нежитлові приміщення, загальною площею: 182,60 кв.м., в т.ч. 1 поверх - 182,60 кв.м., згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 (зі змінами внесеними рішенням Київради від 08.02.2018 № 21/4085) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку червень 2018 року: 81,62 грн за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає: 14 904,63 грн. Згідно з п. 8 рішення Київської міської ради від 08.02.2018 № 21/4085 орендна плата до 31.12.2018 становить без ПДВ, за базовий місяць розрахунку червень 2018: 57,14 грн за 1 кв.м., що в цілому складає: 10 433,24 грн.

У відповідності до п. 3.1.1. договору крім орендної плати орендар сплачує: компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди, яка за серпень 2018 року складає: 444,88 грн на місяць.

Відповідно до п. 3.2. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна Україна.

У разі користування об`єктом протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяця оренди) добова орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою за дні користування визначається згідно з Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п. 3.3. договору).

Згідно з положеннями п. 3.5. договору додатково до орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою та компенсацією витрат підприємства за користування землею.

Орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі (п. 3.6. договору).

Пунктом 3.7. договору передбачено, що орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця за поточний місяць.

Сторони погодили в п. 3.12. договору, що у разі припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою до дня повернення об`єкта за актом приймання-передачі включно. Закінчення дії цього договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою та компенсацією витрат підприємства за користування земельною ділянкою, якщо така виникла, у повному обсязі враховуючи штрафні санкції, підприємству-балансоутримувачу.

У відповідності до п. 4.2.3. договору орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою.

Підприємство-балансоутримувач має право стягнути з орендаря заборгованість з орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою та інші збитки, заподіяні невиконанням своїх зобов`язань за цим договором, шляхом звернення стягнення на його кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України (п. 5.2.2. договору).

Відповідно до п. 6.2. договору за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплаченої орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

У випадку примусового стягнення орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря також стягуються в повному обсязі витрати, пов`язані з таким стягненням.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою заборгованість за нею становить загалом не менше ніж один місяць, орендар згідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сплачує інфляційні втрати по заборгованості та 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 30.07.2018 по 28.07.2021 (п. 9.1. договору).

29.08.2018 орендодавець передав, а орендар прийняв за актом приймання-передачі нерухомого майна в орендне користування згідно з наведеним вище договором приміщення у будинку, що перебуває на балансі позивача, загальною площею 182,6 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Комарова Космонавта, № 14-А, літера А.

У період з 01.07.2020 по 30.09.2021 відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №2827 належним чином не виконував, внаслідок чого у ТзОВ «Вінсіт-Арт» за цей період виникла заборгованість з орендної плати у розмірі 179 277,43 грн, а також борг з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 8 007,90 грн.

Отже, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2827 від 30.07.2018, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 179 277,43 грн та з компенсації витрат за користування земельною ділянкою у розмірі 8 007,90 грн, а також нараховує пеню у розмірі 10 776,15 грн, 3% річних в сумі 3 314,23 грн та інфляційні втрати у розмірі 9 778,08 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Судом встановлено, що 30.07.2018 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, як орендодавцем, відповідачем, як орендарем та позивачем, як підприємством-балансоутримувачем укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №2827, відповідно до якого згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна від 29.08.2018 орендодавець передав, а відповідач прийняв в оренду нерухоме приміщення у нежилому будинку, що перебуває на балансі у позивача.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З умов договору вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати на рахунок позивача орендну плату та компенсацію витрат позивача за користування земельною ділянкою (п. 3.1., п. 3.1.1. та п. 3.6. договору).

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зокрема, пунктом 3.7. договору передбачено, що орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця за поточний місяць.

Судом встановлено, що у період з 01.07.2020 по 30.09.2021 відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №2827 належним чином не виконував, внаслідок чого у ТзОВ «Вінсіт-Арт» за цей період виникла заборгованість з орендної плати в сумі 179 277,43 грн, а також заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у розмірі 8 007,90 грн, на підтвердження зворотного відповідачем не надано суду будь-яких інших доказів.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням встановленого вище, при цьому приймаючи до уваги, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Вінсіт-Арт» порушено умови договору №2827 від 30.07.2018 та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 179 277,43 грн та компенсації витрат позивача за користування земельною ділянкою в сумі 8 007,90 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 10 766,15 грн, нарахованої за період з 30.03.2021 по 30.09.2021, 3% річних в сумі 3 314,23 грн та інфляційних втрат в розмірі 9 778,08 грн, нарахованих за період з 01.07.2020 по 30.09.2021, суд відзначає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Крім того, згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, відповідно до п. 6.2. договору за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплаченої орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

У випадку примусового стягнення орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря також стягується в повному обсязі витрати, пов`язані з таким стягненням.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою заборгованість за нею становить загалом не менше ніж один місяць, орендар згідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сплачує інфляційні втрати по заборгованості та 3% річних від простроченої заборгованості.

Отже, суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, та встановив, що їх розмір обчислено позивачем арифметично вірно, внаслідок чого ці вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінсіт-Арт» (69002, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Шкільна, будинок 56; ідентифікаційний код 41894257) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація (01001, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 51-А; ідентифікаційний код 03366500) заборгованість з орендної плати у розмірі 179 277 (сто сімдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят сім) грн 43 коп., заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 8 007 (вісім тисяч сім) грн 90 коп., пеню у розмірі 10 766 (десять тисяч сімсот шістдесят шість) грн 15 коп., 3% річних в сумі 3 314 (три тисячі триста чотирнадцять) грн 23 коп., інфляційні втрати у розмірі 9 778 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн 08 коп. та судовий збір в сумі 3 167 (три тисячі сто шістдесят сім) грн 79 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук