ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2022 р. Справа№ 910/20828/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 19.01.2022 року у справі №910/20828/20 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021, повний текст якого складено та підписано 31.05.2021

у справі №910/20828/20 (суддя Джарти В.В.)

за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс"

про стягнення 1 090 758,97 грн

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс"

до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

про визнання недійсним акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2020.

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (далі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, Товариство) про стягнення 1 090 758,97 грн, з яких: 976 404,50 грн борг за поставлену теплову енергію в гарячій воді, 78 443,72 грн пеня, 15 513,29 грн інфляційних втрат та 20 397,46 грн три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача своїх обов`язків за договором № 1641059 від 08.02.2019 на постачання теплової енергії.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом подав до Господарського суду міста Києва зустрічний позовом про визнання недійсним акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2020, оскільки підписаний внаслідок помилки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №910/20828/20 первісний позов комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" про стягнення 1 090 758,97 грн задоволено повністю.

У задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про визнання недійсним акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2020 відмовлено повністю.

Задовольняючи первісні позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи свої позовні вимоги. Що стосується зустрічного позову суд першої інстанції вказав на те, що акт звіряння не є правочином у розумінні вимог статті 202 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим не може бути визнаний недійсним у спосіб захисту цивільних прав, обумовлений приписами статті 16 ЦК України, оскільки жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивача наведений акт не зачіпає.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач за первісним позовом звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №910/20828/20 та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Також, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №910/20828/20. Крім того, разом із апеляційною скаргою скаржник подав клопотання про призначення комплексної економічної судової експертизи з залученням спеціаліста теплотехніка.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів та застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Доводи скаржника загалом зводяться до того, що докази, якими позивач за первісним позовом обґрунтовує позовні вимоги щодо факту наявності у нього заборгованості не є належними доказами у даній справі. Крім того, скаржник стверджує, судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання про призначення у даній справи експертизи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021, справу №910/20828/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №910/20828/20; розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №910/20828/20 призначено на 08.09.2021 об 14:00 год.; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; запропоновано позивачу надати свої міркування щодо доцільності проведення комплексної економічної судової експертизи.

27.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Крім того, разом із відзивом надійшло заперечення проти задоволення клопотання про призначення судової експертизи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №910/20828/20 відкладено на 22.09.2021 на 14:30 год., а також зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" надати суду до 21.09.2021 письмові пояснення з посиланням на відповідні докази щодо реорганізації товариства (якщо така реорганізація відбулася, то у який спосіб та коли саме? якщо ні, то надати пояснення щодо реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» (87526, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, буд.4) за його ідентифікаційним кодом (37880620).

14.09.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4531/21 від 20.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/20828/20.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/20828/20, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 20.09.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Тищенко А.І., Куксова В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №910/20828/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Тищенко А.І., а також розгляд вказаної апеляційної скарги ухвалено розпочати у раніше призначеному судовому засіданні 22.09.2021 о 14:30 год.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №910/20828/20 відкладено на 03.11.2021 на 13:55 год., а також повторно зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" надати суду до 29.10.2021 письмові пояснення з посиланням на відповідні докази щодо реорганізації товариства (якщо така реорганізація відбулася, то у який спосіб та коли саме? якщо ні, то надати пояснення щодо реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» (87526, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, буд.4) за його ідентифікаційним кодом (37880620).

03.11.2021 судове засідання не відбулося, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Яковлєва М.Л. з 19.10.2021 - 12.11.2021 на лікарняному. Крім того, суддя Тищенко А.І. також перебувала з 01.11.2021 - 15.11.2021 на лікарняному та з 16.11.2021 - 19.11.2021 у відпустці.

У зв`язку з виходом головуючого судді Яковлєва М.Л. та судді Тищенко А.І. з лікарняного та відповідно з відпустки, з метою здійснення подальшого розгляду справи у визначеному раніше складом суду, ухвалою суду від 22.11.2021 розгляд даної справи призначено на 22.12.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №910/20828/20 відкладено на 19.01.2022 на 13:10 год.; повторно зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" надати суду до 14.01.2022 письмові пояснення з посиланням на відповідні докази щодо реорганізації товариства (якщо така реорганізація відбулася, то у який спосіб та коли саме? якщо ні, то надати пояснення щодо реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» (87526, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, буд.4) за його ідентифікаційним кодом (37880620); зобов`язано комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надати суду до 14.01.2022

витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" станом на момент подання до суду позовної заяви (22.12.2020) та апеляційної скарги (15.06.2021).

12.01.2022 на виконання ухвали суду від 22.12.2021 представником позивача за первісним позовом подано до суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" станом на момент подання до суду позовної заяви (22.12.2020) та апеляційної скарги (15.06.2021), яким підтверджується, що державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу (відповідача за первісним позовом) відбулась 25.06.2021.

Скаржник наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 19.01.2022, не з`явився, своїх представників не направив та про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного його повідомлення про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, повторну неявку скаржника та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності скаржника.

19.01.2022 розглянувши в судовому засіданні подане скаржником клопотання про призначення комплексної економічної експертизи, суд апеляційної інстанції порадившись на місці, ухвалив відмовити в його задоволенні, оскільки судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях, без яких неможливо встановити обставини справи, тобто, у тому разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Однак, у даному випадку, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, апеляційним господарським судом не встановлено необхідності у призначенні судової експертизи.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заперечив проти вимог апеляційної скарги та підтримав доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Відтак, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

08.02.2019 між комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ВОДОКАНАЛ-СЕРВІС» (Споживач) укладено договір № 1641059 на постачання теплової енергії (далі - договір), відповідно до якого Підприємство зобов`язалось виробити та поставити теплову енергію у гарячій воді Товариству, а відповідач за первісним позовом зобов`язався отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.05.2019, а в частині зобов`язання Споживача розрахуватися за спожиту теплову енергію, до повного цього зобов`язання виконання (п. 4.1 Договору).

Керуючись приписами статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із Сторін про його припинення ( п. п. 4.2, 4.4 Договору). Письмових заяв, відповідно до п. 4.4. Договору про його припинення Сторонами Договору не заявлялося. За таких обставин Договір є пролонгованим до 01.05.2021.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору Позивач зобов`язався безперебійно (крім випадків, визначених цим договором та чинним законодавством) постачати Відповідачу теплову енергію у гарячій воді, на межу балансової належності, відповідно до Додатків до цього Договору для потреб опалення - в період опалювального сезону до будинку/будинків за адресою: м. Київ, вул.Оноре де Бальзака, 61 А.

У разі встановлення у Відповідача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності ™ надає звіт по фактичному споживанню теплової енергії в ЦОК не пізніше 1 числа наступного за звітним місяцем (п. п. 2, 5 Додатку 2 до Договору).

Відповідно до п. 7 Додатку № 2 у разі відсутності у Споживача будинкових приладів обліку або ненадання Споживачем показників приладів обліку у встановлені цим додатком терміни, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається на опалення як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць та величину годинного теплового навантаження з урахуванням середньомісячної температури теплоносія.

Нарахування за поставлену теплову енергію проводилось відповідно до умов договору.

Факт постачання теплової енергії за Договором підтверджується корінцями нарядів на включення та відключення об`єктів теплопостачання та наданими Товариством відомостями обліку споживання теплової енергії.

Споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою, передбаченою у Договорі оформлену Позивачем рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кільцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює (підписує необхідні документи) і повертає один примірник акта приймання-передавання товарної продукції акта звіряння Позивачу протягом двох днів з моменту їх одержання (п. 8 Додатку № 2 до Договору).

Відповідно до п. 9 Додатку 2 до Договору передбачено, що Товариство на відкритий розрахунковий рахунок Позивача щомісячно забезпечує не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію.

Згідно п. 2.3.1. Договору Відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку 2.

За період постачання Позивачем теплової енергії у гарячій воді при оформленні щомісячно рахунку-фактури останнім застосовувався затверджений тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом до Договору.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила) споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за період з 01.11.2019-01.10.2020 включно утворилась заборгованість у розмірі 976 404,50 грн.

Підприємство вживало заходи досудового порядку врегулювання спору, шляхом направлення Товариству вимоги про сплату заборгованості. Оскільки вказана вимога залишена відповідачем за первісним позовом без виконання, Підприємство звернулось із даним позовом до суду, в межах якого крім суми основного боргу позивач за первісним позовом також просив суд стягнути з Товариства 78 443,72 грн пені, 15 513,29 грн інфляційних втрат та 20 397,46 грн три проценти річних.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом Товариство зазначає, що відповідно до вимог пункту 5 додатку 2 до договору Споживач, що має будинкові прилади обліку (не залежно від балансової належності приладів обліку теплової енергії), щомісячно надає Постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в центрі обслуговування клієнтів не пізніше 1 числа наступного за звітним місяцем.

Натомість позивачем надано не передбачені договором «ведомость регистрации среднесуточных параметров теплопотребления», лист без підпису та печатки з різними виправленими цифрами, що не відповідає вказаним умовам договору ні за назвою, ні по строкам зняття показів, ні за формою до таких документів. Жодний з вказаних документів не відповідає вимогам статтям 73, 75-76 ГПК України та вимогам вищезгаданого Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідачем за зустрічним позовом зазначає, що КП «Київтеплоенерго» долучено до матеріалів справи № 910/20828/20 копію акту звіряння розрахунків від 30.09.2020, який було складено під впливом помилки, а саме сторони вели переговори про укладення мирових угод по загальним розрахункам за період з 2019 по 2020 роки, як в межах договорів на постачання теплової енергії за договорами, укладеними між комунальним підприємством виконавчого органу Київради /Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та товариством з обмеженою відповідальністю «Водоканал-сервіс», так і в справах на підтвердження права вимоги по Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18 від 11.10.2018, де сторони просили оголосити перерви у зв`язку з можливістю укладення мирових угод по справам: №910/17661/19; № 910/17662/19; № 910/18399/19; № 910/17658/19; № 910/18330/19.

Однією з умов таких домовленостей було підписання актів звіряння таких, як доданий до позовної заяви. За твердженнями Товариства після підписання актів звіряння розрахунків позиція КП «Київтеплоенерго» змінилася, що зумовило звернення із даним зустрічним позовом про визнання акту звіряння розрахунків від 30.09.2020 недійсним, як такого що підписаний внаслідок помилки.

Задовольняючи первісні позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи свої позовні вимоги. Що стосується зустрічного позову суд першої інстанції вказав на те, що акт звіряння не є правочином у розумінні вимог статті 202 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим не може бути визнаний недійсним у спосіб захисту цивільних прав, обумовлений приписами статті 16 ЦК України, оскільки жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивача наведений акт не зачіпає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегією суддів встановлено, що договір укладений належним чином, підписаний повноваженими особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним та не розірваний.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання.

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.6 ст.276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч.7 ст.276 ГК України).

Як свідчать матеріали справи, Позивач за первісним позовом виконував свої зобов`язання з поставки Відповідачу теплової енергії у гарячій воді протягом періоду листопад 2019 - квітень 2020 р.р.; облік теплової енергії здійснювався відповідно до приладу обліку; відповідач періодичними, щомісячними платежами здійснював оплату теплової енергії за договором, але не в повному обсязі.

На підтвердження факту підключення до системи теплоспоживання та постачання теплової енергії Позивачем, зокрема, надано копії корінців нарядів на підключення та відключення будинку за адресою: м. Київ, вул. Бальзака, буд. 61-А за опалювальний сезон 2019-2020 р. р.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії Відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання (ведомость учета потребления тепловой енергии) з 21.10.2019 по 09.04.2020 (надані та підписані Відповідачем з проставленням печатки); Лист споживача від 30.03.2020 щодо нарахувань за березень 2020 у зв`язку з оголошеним карантином і неможливістю надання показників приладів обліку; копії Актів про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до роботи від 23.04.2019, від 20.08.2019.

Також позивачем за первісним позовом було сформовано та надано суду інформацію з електронної бази даних у паперовому вигляді, що містять відомості, а саме: облікові картки по особовому рахунку Відповідача, довідку про стан розрахунків за спожиту теплову енергію з Відповідачем.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявним в матеріалах справи доказами підтверджено, що Відповідач в порушення умов договору №1641059 на постачання теплової енергії від 08.02.2019 не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати вартості спожитої теплової енергії за період з 01.11.2019 по 01.10.2020, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 976 404,50 грн.

Крім того, у матеріалах справи наявний акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2020, підписаний представниками обох сторін, а саме з боку Підприємства директором СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» Лопатіним К. О., а з боку Товариства керівником Гранатом В. О.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17).

Із наявного в матеріалах справи акту звіряння розрахунків за теплову енергію вбачається, що Товариство засвідчує факт наявності у нього зобов`язання з виплати вартості спожитої теплової енергії за договором в розмірі 976 404,50 грн станом на 30.09.2020.

Разом з тим, частинами 1 та 2 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються, зокрема шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Виходячи зі змісту приписів пункту 2 частини 2 статті 20 ГК України господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов`язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

При цьому, акт звіряння розрахунків є лише документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов`язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний у межах зустрічного позову акт звіряння є внутрішнім документом сторін, в якому лише відображена точка зору двох керівників на фінансові відносини сторін, і складання такого акта не тягне за собою наслідків встановлення, виникнення і припинення певних господарських зобов`язань для сторін. Тому наведений акт не є правочином у розумінні вимог статті 202 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим не може бути визнаний недійсним у спосіб захисту цивільних прав, обумовлений приписами статті 16 ЦК України, оскільки жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивача наведений акт не зачіпає. З огляду на вказане, колегія судді вражає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідачем за первісним позовом відповідно до ст.ст.76, 77 ГПК України не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження сплати заборгованості за отриману теплову енергію у період з 01.11.2019 по 01.10.2020 за договором у розмірі 976 404,50 грн.

Відтак, оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за первісним позовом в сумі 976 404,50 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому первісні позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, колегією суддів визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 15 513,29 грн та 3% річних у розмірі 20 397,46 грн за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року включно, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст. 614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

З огляду на вищезазначені правові норми боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем за первісним позовом грошового зобов`язання, приписи вказаних правових норм та перевіривши розрахунок, судом першої інстанції правомірно стягнуто інфляційних втрат у розмірі 15 513,29 грн та 3% річних у розмірі 20 397,46 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 78 443,72 грн за період з листопада 2019 по квітень 2020 р.р. включно, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

За приписами статті 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.3 договору сторони погодили, що Товариство сплачує Підприємству пеню в розмірі, обумовленому чинним законодавством.

Водночас, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини 6 статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем за первісним позовом грошового зобов`язання, приписи вказаних правових норм та перевіривши розрахунок, судом першої інстанції правомірно стягнуто пеню у розмірі 78 443,72 грн.

Відтак, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції як про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог, так і про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №910/20828/20 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі №910/20828/20 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №910/20828/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 24.012022.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

А.І. Тищенко