ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р. Справа№ 910/4691/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 17.01.2022

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Хархуна Сергія Васильовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 (повний текст складено 12.10.2021)

у справі № 910/4691/21 (суддя - Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Леко Стайл»

до Фізичної особи-підприємця Хархуна Сергія Васильовича

про стягнення 187 356, 00 грн,

та

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Хархуна Сергія Васильовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леко Стайл»

про визнання договорів недійсними,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Леко Стайл» (далі - ТОВ «Леко Стайл») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Хархуна Сергія Васильовича (далі - ФОП Хархуна С.В.) про стягнення 187 356, 00 грн.

Позовні вимоги про стягнення обґрунтовані тим, що на виконання укладених між товариством та ФОП Хархуном С.В. письмових договорів підряду від 06.08.2020 №24/08-2020 та від 25.08.2020 № 25/08-2020, а також договорів купівлі-продажу меблів, укладених між ними у спрощений спосіб (в усній формі), позивач в якості передоплати перерахував на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 187 356, 00 грн. Враховуючи невиконання ФОП Хархуном С.В. взятих на себе зобов`язань за вказаними правочинами в частині поставки погодженого сторонами товару та виконання підрядних робіт, позивач прийняв рішення про відмову від таких угод та направив відповідачу відповідні повідомлення. Оскільки ФОП Хархун С.В. отримані ним від позивача кошти у добровільному порядку на вимогу ТОВ «Леко Стайл» не повернув та утримує їх без достатньої правової підстави, позивач, посилаючись на ст. 611, 665, 849, 1212 Цивільного кодексу України, звернувся з вимогою про повернення таких коштів. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на оплату професійної правничої допомоги, попередній (орієнтовний) розмір яких склав 42 075, 00 грн.

У квітні 2021 року ФОП Хархун С.В. звернувся до суду першої інстанції із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Леко Стайл» про визнання недійсними договори підряду від 06.08.2020 № 24/08-2020 та від 06.08.2020 № 25/08-2020.

Зустрічні позовні вимоги про визнання недійсними договорів обґрунтовані тим, що ФОП Хархун С.В. не підписував письмових договорів підряду від 06.08.2020 №24/08-2020 та від 25.08.2020 № 25/08-2020, а також не надавав жодним особам повноважень на їх підписання від свого імені. Також позивач за зустрічним позовом не підписував, не створював та не виставляв рахунків від 28.07.2020 № 123, від 28.07.2020 № 124 та від 26.08.2020 № 130. В обґрунтування зустрічних вимог ФОП Хархун С.В. зазначив про те, що встановлення судом факту недійсності (не укладення) спірних договорів підряду буде передумовою захисту його цивільних прав, адже буде мати наслідком неврахування судом частини обставин справи, на які посилається ТОВ «Леко Стайл», встановлення яких необхідне для правильного вирішення спору.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 первісний позов ТОВ «Леко Стайл» до ФОП Хархуна С.В. про стягнення 187 356, 00 грн задоволено. Стягнуто з ФОП Хархуна С.В. на користь ТОВ «Леко Стайл» 187 356, 00 грн безпідставно утримуваних коштів, а також 2 810, 34 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову ФОП Хархуна С.В. до ТОВ «Леко Стайл» про визнання договорів недійсними відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що ФОП Хархуном С.В. належним чином не доведено того, що пред`явлення зустрічного позову в цій справі з вимогами про визнання недійсними письмових договорів підряду направлене на недопущення або присікання його порушених цивільних прав та інтересів або ж їх відновлення. Крім того, підприємцем не було зазначено, які його цивільні права були порушені оспорюваними письмовими договорами підряду та яким чином такі права будуть відновлені у разі визнання їх недійсними.

А тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підприємцем не доведено конкретних фактів порушення його майнових прав та інтересів, а також, зокрема, того, що у результаті визнання письмових договорів підряду недійсними майнові права підприємця буде захищено та відновлено. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підприємцем було ініційовано означений спір про недійсність письмових договорів підряду не для захисту його цивільних прав та інтересів, що є недопустимим.

Щодо первісних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що підрядник погоджені сторонами роботи в установлений строк не виконав, результатів робіт замовнику не передав та не повернув останньому суми передоплати у загальному розмірі 150 425, 00 грн. Незважаючи на вимогу замовника (листи від 03.02.2021 № 03/02-2021Л та від 03.02.2021 № 04/02-2021Л) про відмову від договору підряду та повернення замовнику сплачених ним грошових коштів, ФОП Хархун С.В. не повернув кошти, сплачені ТОВ «Леко Стайл». А тому суд першої інстанції дійшов висновку, що вони утримуються підприємцем без достатньої правової підстави і, відповідно, підлягають стягненню.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У листопаді 2021 року ФОП Хархун С.В. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 в частині задоволення первісного позову та ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Хархуна С.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021. Справу призначено до розгляду на 08.12.2021. Надано сторонам час для подачі відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань.

08.12.2021 у судовому засіданні було оголошено перерву до 17.01.2022. Також було задоволено клопотання про продовження строку розгляду скарги та продовжено такий строк.

17.01.2022 у судове засідання з`явилися представники сторін - позивача та відповідача та особисто Хархун С.В.

Суд заслухав представників сторін та Хархуна С.В. , дослідив докази, з`ясував обставини справи та перевірив їх доказами.

Скаржник та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, а рішення - скасувати. Представник позивача за первісним позовом проти доводів апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та доповнення апеляційної скарги та короткий зміст наведених у них доводів

ФОП Хархун С.В. в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення первісних позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що позивач на виконання узгодженого сторонами доручення на виготовлення меблів в період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року перерахував на рахунок відповідача загалом 187 356, 00 грн. Письмового договору між сторонами не існувало, але була домовленість про виготовлення меблів. Відповідач отримував аванс, купував матеріали, відповідно до ескізів виготовляв меблі, після чого поставляв їх відповідачу та збирав. Після того, як замовлення задовольняло клієнта, він робив наступне замовлення та надсилав кошти. І так було 6 раз. Виходячи з вищезазначеного, кожний платіж підтверджував факт поставки та відсутність претензій замовника до виконавця.

Крім того, скаржник посилається на заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Так, ОСОБА_2 у заяві вказував, що між ним та позивачем існувала усна домовленість про виготовлення меблів. Проте, підрядником в договорі було вказано ФОП Хархуна Сергія Васильовича. У вересні 2020 року ОСОБА_2 було завезено до ТОВ «Леко Стайл» частину меблів, які виготовив ОСОБА_3 . В квітні 2021 року було привезено залишки меблів, про виготовлення яких було домовлено. Під час останнього візиту в офіс ТОВ «Леко Стайл» в квітні 2021 року свідок зробив фотографії всіх замовлених і виготовлених меблів.

ОСОБА_3 у заяві вказував, що меблі були виготовлені вкінці вересня 2020 року і ОСОБА_2 їх частково змонтував у замовника. У сiчнi 2021 року ОСОБА_3 все остаточно завершив, доставив в офіс, та додаткового за проханням ОСОБА_4 пофарбував двоє дверних блоків.

Також скаржник вказує, що як доказ виконання усних домовленостей між позивачем та відповідачем було надано фотографії та ескізи меблів, на яких чітко можна побачити приміщення позивача, обличчя свiдка Аліханова О. В., який заносить меблі до приміщення позивача, а також відповідність ескізів, які замовлялися, поставленим до приміщення позивача.

Скаржник також вказує, що суд першої інстанції безпідставно поклав тягар доказування на нього.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень

26.11.2021 від позивача за первісним позовом до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу з доказами надсилання іншому учаснику справи та в строк, встановлений судом. Відзив прийнято до розгляду в порядку ст. 263 ГПК України.

Позивач зазначає, що надані скаржником заяви свідків містять, зокрема, такі протиріччя: виконавцями робіт були свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а не ФОП Хархун C.B.; скаржник, з одного боку, стверджує про відсутність договору, а свідок - про те, що замовник наполягав на укладенні договору, запропонувавши свої редакцію; за свідченнями ОСОБА_3 сума за виконані роботи складає 151 400,00 грн, у той же час, сума, сплачена ТОВ «Леко Стайл» на рахунок ФОП Хархуна С.В. складає 187 356, 00 грн. Водночас, сторона звертає увагу суду на той факт, що жодного підтвердження наявності будь-яких правовідносин (трудових, цивільно-правових, підряду) між ФОП Хархун С.В. та свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано не було. Так само не надано документального підтвердження виконання ними робіт для ТОВ «Леко Стайл», чи отримання коштів за виконання таких робіт.

Крім того, позивач вказує, що відсутнє документальне підтвердження: наявності будь-яких правовідносин між відповідачем та свідками (трудових, цивільно-правових, відносин підряду тощо), фактів виконання робіт свідками та/або відповідачем, закупки відповідних матеріалів для виготовлення меблів свідками та/або відповідачем, доставки меблів на об`єкт позивача, отримання свідками коштів за виконані роботи від відповідача, тощо.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Звертаючись з позовом, ТОВ «Леко Стайл» посилалося на те, що 06.08.2020 між ним та ФОП Хархуном С.В. було укладено договір підряду № 24/08-2020, за умовами якого товариство (як замовник) за його завданням доручило підприємцю (як підряднику) виконати відповідно до умов цього договору виготовлення, доставку та встановлення (монтаж) меблевих виробів, а також зобов`язалося прийняти цю роботу та оплатити її.

Також позивач за первісним позовом у позовній заяві вказував, що 25.08.2020 між ним та підприємцем було укладено договір підряду № 25/08-2020, за умовами якого товариство (як замовник) за його завданням доручило підприємцю (як підряднику) виконати відповідно до умов цього договору виготовлення, доставку та встановлення (монтаж) меблевих виробів, а також зобов`язалося прийняти цю роботу та оплатити її.

Водночас під час розгляду справи в суді першої інстанції ФОП Хархун С.В. заперечував проти факту підписання договору підряду № 24/08-2020 від 06.08.2020 та договору підряду № 25/08-2020 від 25.08.2020. Позивач за первісним позовом указані заперечення не спростовував.

Крім того, ТОВ «Леко Стайл» вказувало, що між ним та ФОП Хархуном С.В. в усній формі було укладено договір купівлі-продажу меблів у спрощений спосіб.

За доводами позивача за первісним позовом підприємець виставив йому рахунки на оплату погодженого між сторонами товару.

На виконання укладених між товариством та підприємцем письмових договорів підряду від 06.08.2020 № 24/08-2020 та від 25.08.2020 № 25/08-2020, а також договорів купівлі-продажу меблів, укладених між ними у спрощений спосіб (в усній формі), позивач за первісним позовом в якості передоплати перерахував на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 187 356, 00 грн.

На підтвердження зазначених обставин товариство надало копії таких платіжних доручень: від 07.08.2020 № 18159 на суму 72 950,00 грн, від 19.08.2020 № 536 на суму 36 475, 00 грн, від 21.10.2020 № 699 на суму 13 000, 00 грн, від 27.08.2020 № 552 на суму 28 000, 00 грн, від 28.07.2020 № 374 на суму 18 751, 00 грн та від 30.07.2020 № 381 на суму 18 180, 00 грн.

Як зазначав позивач за первісним позовом, підприємець не виконав взятих на себе зобов`язань щодо виконання замовлення за договором підряду від 06.08.2020 №24/08-2020 та договором підряду від 25.08.2020 № 25/08-2020 щодо виготовлення, доставки та встановлення (монтажу) виготовлених меблевих виробів, у зв`язку з чим листами від 10.11.2020 № 70/11-2020л та від 10.11.2020 року № 71/11-2020л товариство звернулося до підрядника з претензіями про невідкладне виконання передбачених договорами підряду робіт або повернення до 17.11.2020 замовнику сплачених ним коштів за цими правочинами.

Крім того, ТОВ «Леко Стайл» звернулося до ФОП Хархуна С.В. з листами від 03.02.2021 № 03/02-2021Л та від 03.02.2021 № 04/02-2021Л, в яких повідомило про відмову від договорів підряду на підставі ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України та вимагало повернути замовнику сплачені ним грошові кошти, що, зважаючи на розірвання вищенаведених угод, утримуються підприємцем без достатньої правової підстави.

Також листом від 26.02.2021 № 06/02-2021Л товариство звернулося до підрядника з претензією про невідкладну передачу покупцю (до 05.03.2021) погодженого товару (шафи-купе та тумби з дзеркалом) або повернення до 08.03.2021 товариству сплачених ним коштів у розмірі 36 931, 00 грн (лист направлений підприємцю 27.02.2021).

Листом від 12.03.2021 товариство звернулося до підприємця з повідомленням про односторонню відмову від договору на підставі ч. 3 ст. 615 та ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України, в якому також вимагало повернути покупцю сплачену суму передоплати в загальному розмірі 36 931, 00 грн.

Заперечуючи проти вимог товариства, підприємець вказував, що у липні 2020 року до нього звернувся директор товариства із замовленням на виготовлення меблів, а всі домовленості між сторонами щодо відповідного технологічного процесу, порядку і строків виконання робіт та їх оплати були досягнуті в усній формі. У період із серпня 2020 року по жовтень 2020 року товариство для виготовлення підприємцем меблів перерахувало йому грошові кошти у загальному розмірі 187 356,00 грн. Наведена сума коштів була використана підприємцем на виготовлення погодженої між сторонами продукції, отримане від товариства усне замовлення було виконане підрядником у повному обсязі, а виготовлені меблі - поставлені замовнику та прийняті останнім без жодних претензій до їх кількості чи якості роботи. Відповідач за первісним позовом вказував, що він не підписував письмових договорів підряду від 06.08.2020 № 24/08-2020 та від 25.08.2020 № 25/08-2020, а також не надавав жодним особам повноважень на їх підписання від свого імені. Також сторона зазначала, що не підписувала, не створювала та не виставляла рахунків від 28.07.2020 № 123, від 28.07.2020 № 124 та від 26.08.2020 № 130.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини (домовленості) з договорів підряду та купівлі-продажу. Спір у справі стосується виконання зобов`язань за правочинами, відмовою від них та поверненням передоплати.

Заявник оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісних вимог. Водночас факт укладення правочину підлягає з`ясуванню під час вирішення спору як і питання про підстави перерахування коштів та утримання їх у сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції ФОП Хархун С.В. заперечував проти факту підписання договору підряду № 24/08-2020 від 06.08.2020 та договору підряду № 25/08-2020 від 25.08.2020.

Позивач за первісним позовом указані заперечення не спростовував. У письмових поясненнях товариство вказало, що співробітники позивача за первісним позовом не були присутні при безпосередньому підписанні підприємцем спірних договорів підряду, тоді як означені правочини, підписані від імені підприємця, були отримані замовником кур`єрською доставкою. Відтак, зважаючи на посилання відповідача за первісним позовом на непідписання ним оскаржуваних угод, товариство вказало про відсутність у нього заперечень проти таких доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За таких обставин, оскільки факт не підписання ФОП Хархуном С.В. договору підряду № 24/08-2020 від 06.08.2020 та договору підряду № 25/08-2020 від 25.08.2020 визнається позивачем та не заперечується іншим учасником справи, то така обставина не потребує доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із ст. 210 та 640 Цивільного кодексу України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц зазначено, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що договори підряду від 06.08.2020 № 24/08-2020 та від 25.08.2020 № 25/08-2020, на які посилався позивач за первісним позовом, є неукладеними, що є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову про визнання недійсним правочину.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

У той же час у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту виконання спірних договорів підряду їх сторонами та вчинення обома сторонами дій, які свідчать про фактичне укладення спірних письмових договорів підряду.

Крім того, сторони стверджували, що у 2020 році (як зазначав скаржник) між товариством та підприємцем виникли правовідносини за укладеним між сторонами у спрощений спосіб договором підряду, предметом якого було виготовлення підрядником (підприємцем) меблів для замовника (товариства). Факт виникнення означених правовідносин сторонами під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не заперечувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що товариством було перераховано на користь ФОП Хархуна С.В. грошові кошти у розмірі 36 931, 00 грн (платіжне доручення від 28.07.2020 № 374 на суму 18 751, 00 грн та від 30.07.2020 № 381 на суму 18 180, 00 грн).

Також на виконання домовленостей між товариством та підприємцем позивач за первісним позовом перерахував на користь ФОП Хархуна С.В. грошові кошти у розмірі 150 425,00 грн. На підтвердження означених обставин товариство надало суду копії відповідних платіжних доручень: від 07.08.2020 № 18159 на суму 72 950, 00 грн, від 19.08.2020 № 536 на суму 36 475, 00 грн, від 21.10.2020 № 699 на суму 13 000, 00 грн та від 27.08.2020 № 552 на суму 28 000, 00 грн. Факт отримання вищевказаних коштів від замовника підприємцем не заперечувався.

За умовами ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази, в розумінні ст. 76 ГПК України, виконання скаржником робіт за домовленостями з позивачем за первісним позовом. Ескізи та фотографії меблів, з урахуванням заперечень замовника про їх отримання, без підтверджуючих документів узгодження відповідних креслень та доказів приймання таких виробів (акт прийняття-передання, видаткова накладна, тощо) не можуть вважатися належним та достатнім доказами передання виробів.

У даному випадку Північний апеляційний господарський суд враховує посилання скаржника та звертається до категорії стандарту доказування і відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Саме скаржник має довести факт виконання замовлення та передання меблів. При цьому сам скаржник вказує, що не підписувалися договори підряду № 24/08-2020 від 06.08.2020 та № 25/08-2020 від 25.08.2020 (суперечлива поведінка). Однак, доказів таких обставин матеріали справи не містять. А тому посилання скаржника на стандарти доказування у даному випадку є безпідставними.

Отже, наведені скаржником доводи та надані на їх підтвердження докази про те, що ним було передано позивачу за первісним позовом меблі визнаються менш вірогідними (вагомими) в розумінні ст. 79 ГПК України, ніж заперечення позивача про зворотне, оскільки в матеріалах справи відсутній докази передання відповідних виробів, зокрема, актів прийняття-передання, видаткових накладних, тощо. При цьому суд апеляційної інстанції враховує пояснення свідків, з яких слідує що договірні правовідносини фактично виникли саме між такими свідками та позивачем за первісним позовом, а тому саме у них може виникнути право на оплату виготовленої продукції (у разі встановлення факту виготовлення та передачі такої продукції). А тому посилання скаржника на виготовлення та передачу продукції саме ним без підтверджуючих відповідними документами даної обставинами визнається необґрунтованим та відхиляється судом.

Частинами 2, 4 ст. 849 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки матеріали справи не містять доказів передання скаржником замовленої продукції і скаржник не повернув позивачу за первісним позовом суми передоплати у загальному розмірі 187 356, 00 грн, останній листами звертався до підприємця, повідомивши про відмову від договору та повернення замовнику сплачених ним грошових коштів. Фактично позивач втратив інтерес до виконання таких робіт відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, з якою кореспондується норма ч. 1 с. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 927/468/17, від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18.

Водночас скаржником не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження, зокрема, факту виконання вказаних сторонами підрядних робіт, а також доказів, які свідчать про повернення товариству спірної суми грошових коштів у загальному розмірі 187 356, 00 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що факт узгодження товариством відповідного замовлення не може підтверджуватися наявними у матеріалах справи ескізами та фотографіями, оскільки наведені документи не свідчать про таке погодження, а також не підтверджують факту виготовлення таких меблів підприємцем та поставку і встановлення їх саме на об`єкті товариства. Надані скаржником пояснення свідків також не містять інформації про виготовлення меблів безпосередньо підприємцем (чи іншими субпідрядниками за його дорученням) та прийняття їх уповноваженими особами товариства без будь-яких зауважень та заперечень.

Посилання скаржника на не підписання ним рахунків, зокрема, від 28.07.2020 №123 на суму 18 751, 00 грн та від 28.07.2020 № 124 на суму 18 180, 00 грн не впливає на правову кваліфікацію спірних правовідносин за ст. 1212 Цивільного кодексу України та, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів фактичної поставки меблів чи виконання підприємцем на користь товариства підрядних робіт або повернення отриманих від замовника грошових коштів, не свідчить про законність утримання підприємцем таких коштів на час розгляду цього спору.

Зважаючи на те, що сума боргу підприємця, яка складає 187 356, 00 грн перерахованих товариством коштів за виготовлення та встановлення меблів, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і підприємець на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед товариством чи належне виконання зобов`язань з виготовлення та встановлення на об`єкті замовника погоджених між сторонами меблів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про законність та обґрунтованість вимог товариства до підприємця про стягнення з останнього вищенаведеної суми коштів, в зв`язку з чим даний позов підлягає задоволенню.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення первісних позовних вимог ТОВ «Леко Стайл» про стягнення попередньої оплати за зобов`язаннями, що виникли між сторонами з огляду на доведеність позовних вимог.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін в частині вимог за первісним позовом.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Хархуна Сергія Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у справі № 910/4691/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у справі №910/4691/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 20.01.2022.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім