ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

24.01.2022р. Справа №905/166/22

Суддя Паляниця Ю.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліндстрем» (місцезнаходження: 02094, м.Київ, вул.Віскозна, буд.8, ) про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Осипової Наталії Петрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) заборгованості за надані послуги в сумі 5417,55 грн -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліндстрем», м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з заявою б/н від 20.12.2021р. щодо видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Осипової Наталії Петрівни, м.Маріуполь заборгованості за надані послуги в сумі 5417,55 грн.

Розглянувши вказану заяву та додані до неї документи, господарський суд зазначає про наступне.

За змістом ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

За подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом (ч.1 ст.151 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу сплачується судовий збір у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу норм ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481 грн.

Відтак, за подання розглядуваної заяви про видачу судового наказу підлягав сплаті судовий збір у розмірі 248,10 грн, оскільки заявник звернувся до суду 10.01.2022р. (дата на поштовому відправленні).

Проте, в якості виконання обов`язку, визначеного п.1 ч.3 ст.150, ч.1 ст.151 Господарського процесуального кодексу України, заявником надано платіжне доручення №18939 від 04.11.2021р. про сплату судового збору на суму 227 грн.

Отже, за висновками суду, Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліндстрем» не виконано належним чином вимоги наведених вище приписів чинного законодавства стосовно надання документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

Окрім того, згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником; у заяві повинні бути зазначені, зокрема: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються (п.4 ч.2); перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (п.5 ч.2); до заяви про видачу судового наказу додаються, в тому числі, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості (п.3 ч.3); інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.4 ч.3).

У ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Тобто, приписи господарського процесуального законодавства України передбачають можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог, відповідно, заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст.77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

За змістом п.5.26 «Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2020), встановлено, що відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Згідно з висновком щодо застосування норм права, який викладений у постанові Верховного суду від 11.07.2018р. у справі №904/8549/17, неналежним чином засвідчені документи є недопустимими доказами у справі.

Проте, додані Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліндстрем» до заяви документи не засвідчені належним чином, оскільки не містять дати засвідчення копій, що зумовлює висновок суду про невідповідність поданої заяви приписам ст.150 Господарського процесуального кодексу України.

В силу норм п.1 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

За таких обставин, заява б/н від 20.12.2021р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліндстрем» щодо видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Осипової Наталії Петрівни заборгованості за надані послуги в сумі 5417,55 грн підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 ч.1 ст.152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Крім того, суд звертає увагу заявника, що відповідно до положень ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.150-154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви б/н від 20.12.2021р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліндстрем» щодо видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Осипової Наталії Петрівни заборгованості за надані послуги в сумі 5417,55 грн.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку ст.ст.255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.О.Паляниця