ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/685/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Фесюка О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" (вул. Б. Хмельницького, 1, м. Костянтинівка, Костянтинівський район, Донецька область, 85102, ) поданої в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" (вул. Б. Хмельницького 50, м. Рівне, 33027, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, у розмірі 1 798 385 грн 82 коп.

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- від Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав": Марциняк А.А. (в режимі ВКЗ)

- від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон": Рибачок А.О. (в режимі ВКЗ)

- ОСОБА_1 : не з`явився;

- від ОСОБА_1 : не з`явилися.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 11.01.2022 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер MAP626Х.

ВСТАНОВИВ:

16.08.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" (далі - ТОВ «ЗЕС») в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" (далі - ТОВ ВП «Акватон») надійшов позов до колишнього генерального директора ОСОБА_1 , у якому позивач, посилаючись на ст. 92 Цивільного кодексу України, ст. 89 Господарського кодексу України, ст. ст. 20, 30, 54, 162 ГПК України, просить суд стягнути з відповідача збитки, заподіяні ним юридичній особі ТОВ ВП «Акватон», у розмірі 1 798 385 грн 82 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані заподіянням ОСОБА_1 під час виконання повноважень генерального директора ТОВ ВП «Акватон» збитків такій юридичній особі його діями, що полягали в незаконному звільненні із займаної посади свого заступника - ОСОБА_2 , внаслідок чого за результатами судового розгляду у справі № 569/17386/18 стягнуто з ТОВ ВП «Акватон» на користь ОСОБА_2 середню зарплату за час вимушеного прогулу з 04.08.2018 року по 23.10.2019 року у розмірі 1 632 792 грн 20 коп. та судовий збір у розмірі 2 114 грн 40 коп., а також понесено витрати у розмірі 163 279 грн 22 коп. - винагорода виконавця, 200 грн 00 коп. - поштові витрати виконавця.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.08.2021 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано ТОВ «ЗЕС», яке діє в інтересах ТОВ ВП «Акватон» у 10-денний строк з дня отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме подати до суду докази сплати судового збору у розмірі 26 975 грн 79 коп.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Таким чином, оскільки позов у даній справі пред`явлено в інтересах юридичної особи учасником такої юридичної особи до посадової особи повноваження якої припинені та яка не є фізичною особою підприємцем, господарський суд у відповідності до ч. ч. 6, 7 ст. 176 ГПК України звернувся 18.08.2021 року до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про надання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ).

25.08.2021 року відповідач ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить його особистий підпис на відповідному клопотанні від 25.08.2021 року.

01.09.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист № 15/183 від 28.08.2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 15.09.2015 року за адресою: АДРЕСА_2 .

03.09.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від ТОВ «ЗЕС» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано платіжне доручення № 311 від 13.08.2021 року, що підтверджує оплату судового збору у розмірі 26 975 грн 80 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/685/21, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначити на 29.09.2021 року, запропонувати сторонам:

а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності) у термін до 27.09.2021 року;

б) відповідачу: подати суду відповідно до ст. 165 ГПК України протягом 15-ти днів з моменту отримання даної ухвали відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати прокурору та позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

г) відповідачу: у строк протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення прокурору та позивачу, надати суду докази такого скерування позивачу.

03.09.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від ТОВ «ЗЕС» надійшла заява про забезпечення позову.

Судом встановлено, що вказана заява підписана електронним цифровим підписом представника ТОВ «ЗЕС» Пархомчука Романа Ігоровича (ордер серія ВО № 1016471 від 12.08.2021 року).

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 року заяву ТОВ «ЗЕС» про забезпечення позову задоволено, постановлено вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_1 на праві власності рухоме, нерухоме майно та грошові кошти у межах суми позову у розмірі 1 798 385 грн 82 коп.

07.09.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від ТОВ «ЗЕС» надійшла заява про забезпечення позову від 03.09.2021 року у паперовому вигляді, яку долучено до матеріалів справи.

07.09.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від ТОВ «ЗЕС» надійшла заява про забезпечення позову від 01.09.2021 року.

Разом з тим, 07.09.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від ТОВ «ЗЕС» надійшла заява про відкликання заяви про забезпечення позову від 01.09.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 року заяву ТОВ «ЗЕС» про відкликання заяви про забезпечення позову від 01.09.2021 року задоволено, постановлено матеріали заяви про забезпечення позову від 01.09.2021 року разом із доданими до неї документами повернути заявнику.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 08.09.2021 року виправлено описку, допущену у вступній частині та у резолютивній частині ухвали Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 року про забезпечення позову щодо коду ЄДРПОУ ТОВ ВП «Акватон», замінивши неправильний код ЄДРПОУ стягувача на правильний .

08.09.2021 року через систему "Електронний суд" від представника ТОВ ВП «Акватон» надійшла заява про участь у судовому засіданні 29.09.2021 року в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 08.09.2021 року вказану заяву задоволено, постановлено провести підготовче засідання 29.09.2021 року по справі № 918/685/21 із ТОВ ВП «Акватон» в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

09.09.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від представника ТОВ «ЗЕС» надійшла заява про участь у судовому засіданні 29.09.2021 року в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.09.2021 року вказану заяву задоволено, постановлено провести підготовче засідання 29.09.2021 року із ТОВ «ЗЕС» в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

28.09.2021 року супровідним листом № 918/685/21/943/21 матеріали оскарження ухвали від 06.09.2021 року про забезпечення позову у справі №918/685/21 направлено до Північно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку із поданням ОСОБА_1 апеляційної скарги.

29.09.2021 року судом встановлено, що відповідач у справі не з`явився, явку уповноваженого представника у підготовче засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 11.09.2021 року поштового відправлення (а саме - ухвали Господарського суду Рівненської області від 03.09.2021 року) за трек-номером 932.

Оскільки відповідач 11.09.2021 року отримав ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.09.2021 року, відтак останній день процесуального строку на подання відзиву спливає 27.09.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.09.2021 року відкладено підготовче засідання на 21.10.2021 року, усні клопотання представників ТОВ «ЗЕС» та ТОВ ВП «Акватон» про участь у судовому засіданні 21.10.2021 року в режимі відеоконференції поза приміщенням суду у справі № 918/685/21 задоволено.

29.09.2021 року від ОСОБА_1 на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшло клопотання про витребування доказів (вх. № 8283/21) та відзив із запереченнями проти позову.

29.09.2021 року від ОСОБА_1 на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшов зустрічний позов у межах справи № 918/685/21 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" (юридична особа, що діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" - Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав") про стягнення дивідендів у розмірі 2 125 000 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01.10.2021 року повернуто ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву від 27.09.2021 року із доданими до неї документами з підстав, викладених у відповідній ухвалі.

Одночасно із зустрічним позовом, ОСОБА_1 подав заяву про його забезпечення, у якій просив суд накласти арешт на грошові кошти у сумі 2 125 000 грн 00 коп., що знаходяться на банківському рахунку ТОВ ВП «Акватон» р/р НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) в АТ "Полтава-банк", МФО 331489.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01.10.2021 року повернуто ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову від 27.09.2021 року із доданими до неї документами з підстав, викладених у відповідній ухвалі.

11.10.2021 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи № 918/685/21, про що свідчить його особиста відмітка на відповідній заяві від 11.10.2021 року.

11.10.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від представника ТОВ ВП «Акватон» надійшла відповідь на відзив.

18.10.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від представника ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.10.2021 року вказану заяву задоволено, постановлено провести підготовче засідання 21.10.2021 року по справі № 918/685/21 із представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Голубничим О.І. в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

20.10.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.10.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відвід судді у справі № 918/685/21.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.10.2021 року продовжено процесуальний строк підготовчого провадження на 30 днів - до 01.12.2021 року включно, відкладено підготовче засідання на 11.11.2021 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 (вх. № 8283/21 від 29.09.2021 року) про витребування доказів відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 у справі №918/685/21 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

03.11.2021 року від представників ТОВ «ЗЕС», ТОВ ВП «Акватон» та ОСОБА_1 надійшли заяви про участь у судовому засіданні 11.11.2021 року в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 08.11.2021 року вказані заяви задоволено, постановлено провести підготовче засідання 11.11.2021 року із представниками ТОВ «ЗЕС», ТОВ ВП «Акватон» та ОСОБА_1 в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

27.10.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від ОСОБА_1 надійшли:

- заперечення на відповідь на відзив;

- клопотання про витребування доказів (вх. № 9044/21 від 27.10.2021 року);

- клопотання про приєднання доказів.

08.11.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від ОСОБА_1 надійшло клопотання про витребування доказів (вх. № 3336/21 від 08.11.2021 року).

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.11.2021 року:

- поновлено процесуальний строк на подання ОСОБА_1 клопотання про витребування доказів (вх. № 9044/21 від 27.10.2021 року),

- клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів (вх. № 9044/21 від 27.10.2021 року) задоволено,

- витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області інформацію про щоквартальний розмір доходу ТОВ ВП «Акватон», що був отриманий у період з 2016 року по 2018 рік включно - у термін до 22.11.2021 року;

- витребувано у Головного управління статистики в Рівненській області інформацію щодо обсягів виробництва та реалізації продукції зі сторони ТОВ ВП «Акватон» за період з 2015 року по 2020 рік включно - у термін до 22.11.2021 року;

- поновлено процесуальний строк на подання ОСОБА_1 клопотання про витребування доказів (вх. № 3336/21 від 08.11.2021 року);

- клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів (вх. № 3336/21 від 08.11.2021 року) задоволено;

- витребувано у ТОВ ВП «Акватон» у термін до 22.11.2021 року належним чином завірені копії документів, а саме:

- посадової інструкції інспектора з кадрів - ОСОБА_3 ;

- усіх наказів про прийняття на роботу та переведення працівника ОСОБА_4 ;

- документів, що підтверджують розмір заробітної плати, яку отримувала ОСОБА_2 у період із січня 2018 року по серпень 2018 року;

- копії документів, що підтверджують розмір заробітної плати, яку отримувала ОСОБА_4 у період із січня 2018 року по серпень 2018 року;

- поновлено процесуальний строк на подання ОСОБА_1 клопотання про приєднання доказів (вх. 9045/21 від 27.10.2021 року);

- повернуто ОСОБА_1 клопотання про приєднання доказів (вх. 9045/21 від 27.10.2021 року) з доданими до нього документами без розгляду;

- відкладено підготовче засідання на 24.11.2021 року.

16.11.2021 року від представників ТОВ «ЗЕС» та ТОВ ВП «Акватон» надійшли заяви про участь у судовому засіданні 24.11.2021 року в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.11.2021 року вказані заяви про участь у судовому засіданні 24.11.2021 року в режимі відеоконференції поза приміщенням суду у справі № 918/685/21 задоволено.

Судом встановлено, що на виконання вимог ухвали Господарського суду Рівненської області від 11.11.2021 року надійшли відповідні документи.

19.11.2021 р. від ТОВ ВП «Акватон» через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява від 19.11.2021 р. № 423 про доручення доказів, до якої додано: копію посадової інструкції № 22 інспектора з кадрів, затвердженої Наказом генерального директора ТОВ "ВП "Акватон" ОСОБА_1. № 121а-к від 21.08.2018; копію наказу № 155 від 12.11.1996 про прийняття на роботу ОСОБА_4 ; копію наказу № 44 від 02.07.2001 про переведення ОСОБА_4 на іншу посаду; копія наказу № 118-к від 22.08.2018 про переведення ОСОБА_4 на іншу посаду; копію довідки № АК000000020 від 15.11.2021 про дохід ОСОБА_2 за період з 01.01.2018 по 23.08.2018; копію довідки № АК000000021 від 15.11.2021 про дохід ОСОБА_4 за період з 01.01.2018 по 23.08.2018 року.

19.11.2021 р. від Головного управління статистики в Рівненській області через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов лист про надання інформації, до якого долучено копії форм статистичної звітності.

22.11.2021 р. від Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області на адресу суду надійшла відповідна інформація.

Крім того, 22.11.2021 року від представника ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява від 17.11.2021 р. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23.11.2021 р. заяву представника ОСОБА_1 від 17.11.2021 р. про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції задоволено.

24.11.2021 року від представника ОСОБА_1 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання від 24.11.2021 року про приєднання до матеріалів справи доказів.

24.11.2021 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить його особиста відмітка на відповідній заяві від 24.11.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.11.2021 р. поновлено процесуальний строк на подання ОСОБА_1 клопотання від 24.11.2021 року про приєднання доказів та приєднано до матеріалів справи докази. Одночасно вказаною ухвалою оголошено перерву у підготовчому засіданні до 26.11.2021 року. Усні клопотання представників ТОВ «ЗЕС» та ТОВ ВП «Акватон» та ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщення суду задоволено та постановлено провести підготовче засідання 26.11.2021 р. по справі № 918/685/21 у із представниками ТОВ «ЗЕС», ТОВ ВП «Акватон» та ОСОБА_1 в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 918/685/21, призначено справу № 918/685/21 до судового розгляду по суті на 09.12.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.12.2021 року розгляд справи по суті відкладено на 11.01.2022 року на 09:00 год.

29.12.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від представника ТОВ «ЗЕС» адвоката Марциняка А.А. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.12.2021 року вказану заяву задоволено, постановлено провести судове засідання 11.01.2022 року із представником ТОВ «ЗЕС» в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

30.12.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від представника ТОВ ВП «Акватон» адвоката Рибачка А.О. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30.12.2021 року вказану заяву задоволено, постановлено провести судове засідання 11.01.2022 року із ТОВ ВП «Акватон» в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

У судове засідання 11.01.2022 року з`явилися представники ТОВ «ЗЕС», ТОВ ВП «Акватон».

ОСОБА_1 та його представники у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується повідомленням про доставку на їх офіційні електронні адреси ухвали суду від 09.12.2021 року та підписом представника відповідача у відповідній розписці про відкладення.

Натомість від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Суд відхиляє клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового засідання виходячи з наступного.

Статтею 202 ГПК України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

За приписами ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Роль національних судів полягає в організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Подаючи до суду клопотання про відкладення розгляду справи по суті, відповідач обґрунтовує його необхідність тим, що Договір про надання правової допомоги, укладений із адвокатським об`єднанням «Скорпіон» закінчився 31.12.2021 року, а в подальшому його інтереси представлятиме адвокат Суркова Світлана Іванівна (ордер серія РН № 432), яка у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні в Корецькому районному суді не зможе прийняти участь у судовому засіданні 11.01.2022 року. А відтак з метою надання можливості ознайомитися із матеріалами справи адвокату Сурковій Світлані Іванівні, відповідач просить суд відкласти розгляд справи по суті.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтовує неможливість забезпечити свою особисту явку у судове засідання 11.01.2022 року, а також не надав доказів неможливості прибуття у судове засідання 11.01.2022 року з розгляду справи по суті адвоката Суркової Світлани Іванівни.

Одночасно, клопотання про надання можливість ознайомлення з матеріалами справи представнику відповідача адвокату Сурковій Світлані Іванівні надійшло через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області 10.01.2022 року, при цьому у ньому не вказано причин неможливості ознайомитися з матеріалами справи № 918/685/21 у період часу до судового засідання з розгляду даної справи по суті 11.01.22 року.

Також, як вбачається із матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 надають такі адвокати як Голубничий Олег Ігорович відповідно до угоди про надання адвокатської допомоги від 16.09.2021 року, яка діє до виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань, зазначених у цьому договорі (адвокат Голубничий Олег Ігорович брав участь у розгляді справи № 918/685/21 в режимі ВКЗ 21.10.2021 року), а також Тута Інна Вікторівна відповідно до угоди про надання адвокатської допомоги від 16.09.2021 року, яка діє до виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань, зазначених у цьому договорі (адвокат Тута Інна Вікторівна брала участь у розгляді справи № 918/685/21 в режимі ВКЗ 11.11.2021 року, 24.11.2021 року, 26.11.2021 року, 09.12.2021 року). Доказів того, що угоди про надання адвокатської допомоги від 16.09.2021 року із адвокатами Голубничим Олегом Ігоровичем та Тутою Інною Вікторівною не діють або розірвані, ОСОБА_1 не надані.

Відтак суд дійшов висновку про те, що відповідач не був позбавлений можливості забезпечити участь в судовому засіданні іншого представника, аніж адвоката Суркової Світлани Іванівни, оскільки чинним законодавством, зокрема ГПК України кількість представників сторін які можуть брати участь в судовому засіданні та представляти учасника справи не обмежується певним колом осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Як вбачається із матеріалів справи, судом розпочато розгляд справи по суті 09.12.2021 року.

Отже, враховуючи те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без участі відповідача та його представників, судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи по суті, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання 11.01.2022 року.

Таким чином, суд проводить судове засідання 11.01.2022 року без участі відповідача та його представників.

Присутні в режимі ВКЗ представники позивача наполягали на задоволенні позовних вимог із підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач вказує, що колишній генеральний директор ТОВ ВП «Акватон» ОСОБА_1 під час виконання своїх посадових обов`язків заподіяв матеріальні збитки даній юридичній особі, а саме - незаконно звільнив із займаної посади свого заступника - ОСОБА_2 .

При цьому, на переконання позивача, факт незаконності такого звільнення підтверджується постановою Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 569/17386/18, якою залишено без змін рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 25.02.2020 року, згідно з якими судом:

- скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника генерального директора з комерційних питань;

- поновлено ОСОБА_2 на вказаній посаді;

- стягнуто з ТОВ ВП «Акватон» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.08.2018 року по 23.10.2019 року у розмірі 1 632 792 грн 20 коп. та 2 114 грн 40 коп. судового збору.

ТОВ ВП «Акватон» виконало вказане судове рішення у повному обсязі, та окрім того сплатило винагороду виконавцю у розмірі 10 %, що підлягала переданню за виконавчим документом та становила 163 279 грн 22 коп. та поштові витрати виконавцю у розмірі 200 грн 00 коп.

Позивач зазначає, що під час розгляду справи № 569/17386/18 судом було встановлено, що у товариства була можливість в період з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору запропонувати ОСОБА_2 вакантні посади, чого відповідачем зроблено не було. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника, виключно із виплатою суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що і було зроблено товариством.

Таким чином, позивач вказує, що такі незаконні дії відповідача призвели до порушення прав самого товариства у вигляді завданих збитків її посадовою особою.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний був діяти в інтересах ТОВ ВП «Акватон», добросовісно і розумно, не перевищуючи своїх службових повноважень і не зловживаючи ними. Позивач зазначає, що обов`язок керівника проявляти належне піклування про справи компанії означає, що керівник компанії повинен проявляти розумне піклування про її справи, використовувати необхідні професійні навички і здійснювати свої повноваження з необхідною ретельністю.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що жодних збитків ТОВ ВП «Акватон» не було завдано, адже виплата заробітної плати працівнику за час вимушеного прогулу не є збитком в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України та ст. 225 Господарського кодексу України. У разі якби не відбулося звільнення працівника, то саме вказану грошову суму позивач повинен був виплатити йому в якості заробітної плати за період з 24.08.2018 року по 23.10.2019 року. На думку відповідача позивач намагається перевести на відповідача свій обов`язок роботодавця щодо виплати працівнику заробітної плати, яка гарантується законодавством.

Окрім того, у відзиві відповідач зазначає, що скорочення численності штату в ТОВ ВП «Акватон» відбулося 21.06.2018 року, а наказ про звільнення видано 22.08.2018 року - тобто задовго до того, як ТОВ «ЗЕС» стало учасником ТОВ ВП «Акватон» та відповідно набуло право приймати участь в управлінні товариством - 19.07.2021 року з дня державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДРЮОФОПГФ. Отже, на переконання відповідача, з моменту набуття ТОВ «ЗЕС» статусу учасника товариства жодних негативних наслідків від управлінських рішень відповідача, як директора, для товариства не наступило, що виключає можливість стягнення збитків за даним позовом.

Спростовуючи твердження позивача, відповідач зауважує, що на початку 2018 року погіршився фінансовий стан ТОВ ВП «Акватон», а тому ОСОБА_1 змушений був 21.06.2018 року прийняти наказ № 84-к «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення численності працівників», який є повністю законним, і відповідно уповноважив відповідальну особу інспектора з кадрів ОСОБА_3 запропонувати всім працівникам, які підпадають під скорочення, переведення за їх згодою на інші вакантні посади, а у разі відмови від переведення або відсутність вакантних посад, підготувати документи для скорочення відповідних працівників. При цьому у справі № 569/17386/18 судом встановлено, що недотримання ТОВ ВП «Акватон» при звільненні ОСОБА_2 вимог трудового законодавства відбулося внаслідок того, що відповідачем не були запропоновані для позивача усі вакантні посади, наявні на підприємстві, всупереч вимогам ч. 3 ст. 49-2 КЗпП.

У відзиві відповідач стверджує, що вжив усіх можливих від нього дій для того, щоб якнайкраще забезпечити інтереси товариства та уникнути високо ймовірного ризику банкрутства ТОВ ВП «Акватон». Прийняття відповідачем рішення про звільнення ОСОБА_2 є виправданим ризиком, оскільки в інший спосіб покращити фінансовий стан або не допустити погіршення фінансового стану товариства було неможливо. Адже в ситуації, що склалася в період з червня по серпень 2018 року при скороченні численності штату, будь-яке рішення відповідача щодо звільнення працівників створювало ризик можливих спорів:

- у разі звільнення колишнього заступника директора із ЗЕД - ОСОБА_4 , саме вона могла б оскаржувати таке рішення товариства;

- призначення на посаду консультанта з питань ЗЕД ОСОБА_2 , яка не має відповідного досвіду та кваліфікації в порівнянні з ОСОБА_4 , могло б призвести до втрати товариством прибутку який отримувався саме із цього напрямку діяльності;

- у разі скорочення посади консультанта із ЗЕД, прогнозувалася втрата прибутку від ЗЕД товариства, чого відповідач допустити не міг.

Окрім вказаного, у відзиві відповідач зазначає, що на його переконання позивачем не надано доказів, на підставі яких можна було б достовірно встановити наявність протиправного діяння відповідача, наслідків у вигляді збитків та причинно-наслідкового зв`язку між ними, та вини - а доказування будується виключно на судових рішеннях, - проте згідно з ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Позивач, у свою чергу, у відповіді на відзив зазначає, що стягнення суми середнього заробітку за період вимушеного прогулу працівника внаслідок його незаконного звільнення є мірою відповідальності роботодавця. А оскільки ОСОБА_2 у період вимушеного прогулу була позбавлена можливості працювати та приносити користь від своєї праці для товариства, в т.ч. майнову - ТОВ ВП «Акватон» очевидно понесло матеріальні збитки та сплатило їй середній заробіток за працю, яка мала б бути виконана, однак внаслідок незаконного звільнення виконана не була, а також суму судового збору, винагороду виконавця та поштові витрати.

Позивач зауважує, що в даному випадку відповідач своїми неправомірними діями завдав збитків саме ТОВ ВП «Акватон», а ТОВ «ЗЕС» всього лиш діє в інтересах цього товариства, і у випадку задоволення позовних вимог, розмір завданих збитків буде стягнутий саме на користь ТОВ ВП «Акватон», а не його учасника, що забезпечить відновлення порушених прав товариства.

Позивач вказує, що доводи відповідача стосовно того, що він уповноважив інспектора з кадрів ОСОБА_3 належним чином підготувати документи для скорочення працівників не можуть братися судом до уваги, адже згідно з Господарським кодексом України та Статутом ТОВ ВП «Акватон» за всі управлінські рішення відповідає особисто керівник цього товариства. Позивач акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду Генерального директора, та достовірно знаючи про покладені на нього чинним законодавством та Статутом обов`язки по керівництву поточною та оперативною діяльністю товариства, будучи відповідальною посадовою особою за дотримання встановленого порядку прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників, - не забезпечив дотримання встановлених вимог закону при звільненні з посади заступника генерального директора з комерційних питань ОСОБА_2 , чим допустив її незаконне звільнення, що мало наслідком нанесення збитків позивачу.

У відповіді на відзив позивач звертає увагу, що причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача у вигляді незаконного звільнення ОСОБА_2 та понесеними товариством збитками встановлений судовими рішеннями у справі № 569/17386/18.

Враховуючи викладене, позивач стверджує, що оскільки прийняття відповідачем рішення про звільнення ОСОБА_2 було визнано судом таким, що не відповідає вимогам закону, про «виправданий ризик» вже не може йти мова.

У запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_1 вказує, що позивачем не надано суду:

- доказів яку саме «майнову» користь для Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" принесла б ОСОБА_2 у випадку її не звільнення, та яку упущену вигоду понесло товариство, адже щомісячна середня заробітна плата становила 116 000 грн 00 коп., що свідчить лише про значну витратну частину товариства;

- доказів які витрати він зробив або мусить зробити для відновлення свого ніби-то «порушеного» права, адже виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу на виконання рішення суду спрямована на відновлення порушеного права працівника, а не позивача. Витрати в розумінні збитків мають здійснюватися виключно на відновлення порушеного права позивача, а не третіх осіб;

- не вказаної жодної норми трудового законодавства, яку порушив відповідач при скороченні чисельності працівників, не вказано які саме рішення чи дії відповідача є незаконними.

Відповідач наголошує, що будь-яких інших посад, які б відповідали спеціальності та кваліфікації ОСОБА_2 , окрім як посада керівника польської фірми «Акватон-Електро», у товаристві не було, тому така їй і була запропонована, однак ОСОБА_2 відмовилася від даної пропозиції, у зв`язку із чим і була звільнена внаслідок скорочення штату на підставі наказу № 112-к від 22.08.2018 року. Прийняття рішення про звільнення ОСОБА_2 є виправданим ризиком, оскільки в інший спосіб покращити фінансовий стан товариства (або не допустити погіршення фінансового стану) було неможливо.

Відповідач, порівнюючи продуктивність, кваліфікацію, спеціалізацію, прийняв цілком правильне рішення перевести наказом від 22.08.2018 року на новостворену посаду консультанта з питань ЗЕД ОСОБА_4 (попередня посада якої як заступника директора з питань зовнішньоекономічної діяльності також була виведена із штатного розпису згідно з наказом № 84-к від 21.06.2018 року), оскільки вказана посада консультанта є найбільш наближеною до кваліфікації працівника ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 . Законодавством не визначено, який порядок визначення вищої продуктивності та кваліфікації працівників, що виключає незаконність дій відповідача при звільненні працівника, адже зазначене надає право роботодавцю власними методами та способами провести порівняльний аналіз двох працівників та визначити більш кваліфікованого та продуктивного працівника.

На переконання відповідача, судові рішення у справі 569/17386/18 встановлюють порушення трудового законодавства виключно ТОВ ВП «Акватон», а не конкретно відповідачем. Порушення трудового законодавства ТОВ ВП «Акватон» полягало лише у тому, що працівнику ОСОБА_2 не були запропоновані інші посади.

ОСОБА_1 акцентує увагу, що не він був відповідальним за інформування працівників, що підлягають скороченню, про наявність вакантних посад і не може нести відповідальність за всіх своїх колишніх працівників, які допустили помилку при виконанні своїх посадових обов`язків, адже не існує жодної норми законодавства, на підставі якої можна було б зробити прямо протилежні висновки.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що з червня 2018 року по серпень 2018 року право власності на частку в статутному капіталі товариства належали ОСОБА_1 (85%) та ОСОБА_2 і ОСОБА_6 (15%), тобто збитків у розмірі 1 798 385 грн зазнали саме власники товариства, адже вони втратили можливість використати вказану грошову суму на розвиток товариства. Тоді як у осіб які були власниками товариства на момент виконання рішення у справі 569/17386/18 не виникало та не виникає жодних майнових претензій до відповідача за його дії як генерального директора.

Додатково відповідач звертає увагу, що орган управління не може звертатися із позовами про відшкодування грошових коштів, що були втрачені до моменту набуття корпоративних прав, на користь нових власників. Новий власник - ТОВ «ЗЕС» через ОСОБА_7 знав про скорочення та про поновлення на роботі ОСОБА_2 , в тому числі про стягнення з підприємства 1 632 792 грн. Відповідач як колишній власник частки у статутному капіталі товариства компенсував ТОВ «ЗЕС» втрати, зменшивши ціну за корпоративні права з 8 000 000 Євро до 1 400 000 Євро. На момент укладання та реалізації договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ЗЕС» погодився з такими умовами, а тепер останній намагається ще раз суттєво занизити ціну, порушуючи умови договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні 11.01.2022 року з розгляду справи по суті представників позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Даний спір є корпоративним, враховуючи як суб`єктний склад учасників спору, так і підстави, якими обґрунтовується позов. Окрім того, даний позов за своєю природою є похідним, що означає вимогу про відшкодування збитків, завданих юридичній особі діями/бездіяльністю його посадової особи, який подається власниками, акціонерами/учасниками в інтересах підприємства і від його імені.

Як вбачається з п. 20.1. Статуту ТОВ ВП «Акватон» (в редакції, що діяла на момент звільнення ОСОБА_2 , далі - Статут) для здійснення управління поточною діяльністю в товаристві створюється та діє виконавчий орган товариства - генеральний директор. Генеральний директор є посадовою особою товариства. (том 1, а.с. 55)

Як вбачається із матеріалів справи, генеральним директором ТОВ ВП «Акватон» на момент звільнення ОСОБА_2 був відповідач ОСОБА_1 .

Із постанови Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 569/17386/18 (провадження № 61-5649св20), якою залишено без змін рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 25.02.2020 року, вбачається наступне.

05.05.1991 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу у фірму «Акватон» (у подальшому перейменована на ТОВ «ВП «Акватон») на посаду діловода, де працювала на різних посадах, а з 19.03.2012 року - на посаді заступника генерального директора з комерційних питань згідно з наказом від 19.03.2012 року № 24-к.

Відповідно до наказу генерального директора ТОВ «ВП «Акватон» від 21.06.2018 року № 84-к «Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників» з 02.07.2018 року були внесені зміни у штатний розпис товариства і виведено наступні посади: заступника генерального директора з комерційних питань; заступника генерального директора із зовнішньо-економічних питань; начальника виробництва обмотувальної дільниці; начальника виробництва столярної дільниці; вантажника - одну штатну одиницю; одну штатну одиницю лицювальника-плиточника; водія - одну штатну одиницю; підсобного працівника - одну штатну одиницю; прибиральника виробничих приміщень - одну штату одиницю.

Інспектору з кадрів ОСОБА_3 у термін до 21.06.2018 року було доручено надати списки працівників, які підпадають під скорочення, з урахуванням переваг залишення на роботі, передбачених чинним законодавством (пункт 2 наказу), у термін до 23.06.2018 року включно вручити усім працівникам, які підпадають під скорочення, для письмового ознайомлення повідомлення про скорочення із копією даного наказу (п. 3 наказу), а також запропонувати усім працівникам, які підлягають під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади та професії. У разі відмови від переведення або відсутності вільних вакантних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 08.08.2018 року (п. 4 наказу).

Відповідно до повідомлення про наступне звільнення, яке було вручено 23.06.2018 року, ОСОБА_2 було запропоновано очолити польську фірму ТОВ «Акватон-Електро» з метою організації реалізації продукції виробництва товариства на території Польщі, інших вакантних посад на підприємстві немає.

Наказом генерального директора ТОВ «ВП «Акватон» від 22.08.2018 року № 112-к ОСОБА_2 було звільнено з 23.08.2018 року з посади заступника генерального директора з комерційних питань у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ «ВП «Акватон» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2019 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 25.02.2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано наказ від 22.08.2018 року № 112-к про її звільнення з посади заступника генерального директора з комерційних питань, поновлено ОСОБА_2 на роботі в ТОВ «ВП «Акватон» на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24.08.2018 року, стягнуто з ТОВ «ВП «Акватон» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.08.2018 року по 23.10.2019 року у розмірі 1 632 792,20 грн., стягнуто з ТОВ «ВП «Акватон» у дохід держави судовий збір у розмірі 2 114,40 грн., допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді заступника генерального директора з комерційних питань та стягнення з ТОВ «ВП «Акватон» на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачем не було виконано передбачений законом обов`язок по працевлаштуванню працівника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, згідно з яким роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду та існували на день звільнення, що свідчить про порушення роботодавцем вимог статті 49-2 КЗпП України. Таким чином, звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України проведено з порушенням вимог трудового законодавства, що відповідно до ст. 235 КЗпП України є підставою для її поновлення на роботі і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд, переглядаючи в касаційному порядку рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 25.02.2020 року, констатував, що у ТОВ "ВП "Акватон" проводилися зміни в організації виробництва і праці (реорганізація), внаслідок яких здійснювалося скорочення штату працівників. Про можливе наступне вивільнення ОСОБА_2 була повідомлена відповідним попередженням. Разом з тим, відповідачем не дотримано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Так, у період з дня попередження про скорочення посади до дня розірвання трудового договору на підприємство були прийняті працівники, що підтверджується наказами: від 31.07.2018 року № 101-к «Про прийняття прибиральниці», від 22.08.2018 року «Про переведення на посаду консультанта по зовнішньоекономічній діяльності». Разом з тим, після попередження про звільнення ОСОБА_2 пропонувалося лише очолити польську фірму ТОВ «Акватон-Електро» з метою організації реалізації продукції виробництва товариства на території Польщі, однак згідно з штатними розписами на 2018 та 2019 роки посади у польській фірмі не входять до штатного розпису ТОВ «ВП «Акватон».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З указаного вбачається, що ТОВ «ВП «Акватон» у порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_2 не було запропоновані усі вакантні посади, наявні на підприємстві, що свідчить про недотримання ТОВ «ВП «Акватон» при звільненні ОСОБА_2 вимог трудового законодавства.

Встановивши, що звільнення ОСОБА_2 відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд за результатами розгляду спору у справі № 569/17386/18 дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення з ТОВ «ВП «Акватон» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.08.2018 року по 23.10.2019 року у розмірі 1 632 792,20 грн. та судового збору у розмірі 2 114,40 грн.

Таким чином, господарським судом встановлено, що обставини незаконного звільнення 23.08.2018 року ОСОБА_2 з посади заступника генерального директора з комерційних питань ТОВ «ВП «Акватон» підтверджуються судовими рішеннями у справі № 569/17386/18, які набрали законної сили, а відтак не потребують доказуванню.

Судові рішення у справі № 569/17386/18 мають преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Судом встановлено, що ТОВ «ВП «Акватон» виконало рішення у справі № 569/17386/18, та виплатило ОСОБА_2 середній заробіток за час її вимушеного прогулу у розмірі 1 632 792,20 грн., окрім того сплатило судовий збір у розмірі 2 114,40 грн. у дохід держави,, 163 279, 22 грн - винагороду виконавцю та 200,00 грн поштові витрати виконавця. Вказане підтверджується проміжною випискою за період з 01.03.2020 року по 30.03.2020 року, у якій відображено операцію 24.03.2020 року про оплату 317 грн 21 коп. із призначенням платежу "час.опл.317,21грн№569/17386/18 16-03-2020 пт от 19.03.20г.ост.1795954,21на осн.док.ВК № 200323РВNKI99, меморіальними ордерами № 1 від 25.03.2020 року на суму 567 691 грн 31 коп., № 61581845 від 26.03.2020 року на суму 1 228 262 грн 90 коп.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З огляду на положення ст. 4 ГПК України і ст. ст. 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Предметом доказування у даній справі є наявність складу правопорушення у діях посадової особи ТОВ ВП "Акватон", повноваження якого припинені, а саме - генерального директора ОСОБА_1 , що призвело до заподіяння юридичній особі ТОВ ВП "Акватон" збитків.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 12 ч.1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Тобто, до юрисдикції господарського суду відноситься позов про спір між юридичною особою та її посадовою особою про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, якщо він поданий лише власником цієї юридичної особи, її учасником чи акціонером.

Водночас із аналізу наведених правових норм і положень ст. ст. 41, 45, 53 ГПК України вбачається, що право осіб на звернення до суду в інтересах інших осіб обмежено тими випадками, коли таке право надано їм законом, за наявності підстав для такого звернення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 54 ГПК України власник (учасник, акціонер) юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, може подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою. У разі відкриття провадження за таким позовом зазначена юридична особа набуває статусу позивача, але не вправі здійснювати свої процесуальні права та обов`язки без згоди власника (учасника, акціонера), який подав позов. Посадова особа, до якої пред`явлений позов, не вправі представляти юридичну особу та призначати іншу особу для представництва юридичної особи в даній справі.

На підтвердження статусу учасника ТОВ «ЗЕС» надано витяг із ЄДР, з якого вбачається, що його частка у статутному капіталі становить 85 %.

Господарський суд відхиляє аргумент відповідача, зазначений у відзиві, про те, що оскільки наказ про звільнення ОСОБА_2 видано 22.08.2018 року - тобто задовго до того, як ТОВ «ЗЕС» стало учасником ТОВ ВП «Акватон» та відповідно набуло право приймати участь в управлінні товариством - 19.07.2021 року, отже з моменту набуття ТОВ «ЗЕС» статусу учасника товариства жодних негативних наслідків від управлінських рішень відповідача, як директора, для товариства не наступило, що виключає можливість стягнення збитків за даним позовом. При цьому господарський суд виходить із того, що ТОВ «ЗЕС» підтверджений у відповідності до вимог чинного законодавства статус учасника, якому належить 10 і більше відсотків у статутному капіталі товариства, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.09.2021 року відкрито провадження у справі № 918/685/21, а відтак ТОВ «ЗЕС» набуло статусу позивача у даній справі. В розумінні вимог ГПК України ТОВ «ЗЕС» діє в інтересах ТОВ "ВП "Акватон", та просить суд стягнути збитки, завдані ОСОБА_1 для ТОВ "ВП "Акватон", а не ТОВ «ЗЕС», що забезпечить відновлення порушених прав ТОВ "ВП "Акватон". ГПК України не містить норм, які вимагають щоб учасник юридичної особи був зареєстрований таким на момент завдання збитків юридичній особі, при цьому для набуття статусу позивача у справі у спорі між юридичною особою та її посадовою особою про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, - достатньо підтвердження того, що власнику (учаснику, акціонеру) юридичної особи належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків.

Відповідно до приписів ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Відповідно до ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частинами 1, 3, 4 ст. 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За умовами частин 2, 3 ст. 65 ГК України, власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.

Як передбачено ч. 5 ст. 65 ГК України, керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 89 ГК України, управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

- іншими винними діями посадової особи.

За ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу вищенаведених норм вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Як стверджує позивач, у діях ОСОБА_1 наявні всі елементи господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній на дату вчинення відповідачем дій, що стали підставою для даного позову) управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства. Посадовими особами органів управління товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії, а у товариствах, де створена наглядова рада товариства, - голова та члени наглядової ради товариства.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора).

Як вбачається з п. 20.1. Статуту ТОВ ВП «Акватон» (в редакції, що діяла на момент звільнення ОСОБА_2 , далі - Статут) для здійснення управління поточною діяльністю в товаристві створюється та діє виконавчий орган товариства - генеральний директор. Генеральний директор є посадовою особою товариства. (том 1, а.с. 55)

Відповідно до п. 20.13. Статуту генеральний директор зобов`язаний здійснювати поточне управління (керівництво) товариством і згідно з п. 20.14. несе дисциплінарну, матеріальну та кримінальну відповідальність за заподіяну ним шкоду товариству.

Як вбачається із матеріалів справи, генеральним директором ТОВ ВП «Акватон» на момент звільнення ОСОБА_2 був відповідач ОСОБА_1 .

В обгрунування позовних вимог позивач вказує на те, що колишній генеральний директор ТОВ ВП «Акватон» ОСОБА_1 під час виконання своїх посадових обов`язків заподіяв матеріальні збитки даній юридичній особі, а саме - 23.08.2018 року незаконно звільнив із займаної посади свого заступника - ОСОБА_2 . При цьому факт незаконності такого звільнення підтверджується судовими рішеннями у справі № 569/17386/18, на підставі яких стягнуто з ТОВ ВП «Акватон» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 1 632 792 грн 20 коп., 2 114 грн 40 коп. судового збору, а також сплачено винагороду виконавцю у розмірі163 279 грн 22 коп. та поштові витрати виконавцю у розмірі 200 грн 00 коп.

Позивач зазначає, що під час розгляду справи № 569/17386/18 судом було встановлено, що у товариства була можливість в період з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору запропонувати ОСОБА_2 вакантні посади, чого відповідачем зроблено не було. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника, виключно із виплатою суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що і було зроблено товариством.

Таким чином, позивач вказує, що такі незаконні дії відповідача призвели до порушення прав ТОВ ВП «Акватон» у вигляді завданих збитків її посадовою особою.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що жодних збитків ТОВ ВП «Акватон» не було завдано, адже виплата заробітної плати працівнику за час вимушеного прогулу не є збитком в розумінні ст. 22 ЦК України та ст. 225 ГК України. У разі якби не відбулося звільнення ОСОБА_2 , то саме вказану грошову суму позивач повинен був виплатити їй в якості заробітної плати за період з 24.08.2018 року по 23.10.2019 року. На думку відповідача позивач намагається перевести на відповідача свій обов`язок роботодавця щодо виплати працівнику заробітної плати, яка гарантується законодавством. Окрім того, відповідач вказує, що позивачем не надано суду доказів яку саме «майнову» користь для ТОВ "ВП "Акватон" принесла б ОСОБА_2 у випадку її не звільнення, та яку упущену вигоду понесло товариство, адже щомісячна середня заробітна плата становила 116 000 грн 00 коп., що свідчить лише про значну витратну частину товариства.

Господарський суд відхиляє вказані аргументи відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

За правовою природою вимушений прогул є часом, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Відтак стягнення суми середнього заробітку є мірою відповідальності роботодавця з метою компенсації працівнику втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Суд зауважує, що якби не відбулося звільнення ОСОБА_2 , то саме вказану грошову суму позивач повинен був виплатити їй в якості заробітної плати за період з 24.08.2018 року по 23.10.2019 року - за виконану нею роботу.

Однак внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 в період вимушеного прогулу не була суб`єктом трудовідносин, не мала можливості брати участь у формуванні, розподілі і використанні прибутку ТОВ ВП «Акватон», однак заробітну плату за період вимушеного прогулу отримала в повній мірі за рішенням суду у справі № 569/17386/18.

Виплата заробітної плати працівнику за час вимушеного прогулу є збитком для ТОВ ВП «Акватон», оскільки ОСОБА_2 як працівник не принесла своїми посадовими діями користі товариству, а її продуктивна праця не була врахована і використана у господарській діяльності ТОВ ВП «Акватон» внаслідок незаконного звільнення.

Господарський суд зауважує, що відсутність та або доказів, яких вимагав відповідач, про те яку саме «майнову» користь для ТОВ "ВП "Акватон" принесла б ОСОБА_2 у випадку її не звільнення та яку упущену вигоду понесло товариство, адже щомісячна середня заробітна плата становила 116 000 грн 00 коп., що свідчить лише про значну витратну частину товариства, - не має визначального значення, оскільки ОСОБА_2 як працівник могла робити внесок у діяльність ТОВ "ВП "Акватон" результатом своєї праці, за яку могла отримувати відповідну заробітну плату. Однак, внаслідок неправомірних дній відповідача що полягали у незаконному звільненні ОСОБА_2 за наказом генерального директора, ТОВ "ВП "Акватон" отримало збитки, які відповідно просить стягнути та розмір яких підтверджується доказами у справі.

Господарський суд, дослідивши документи, які підтверджують фінансове становище ТОВ "ВП "Акватон", а саме копії форм статистичної звітності за 2015-2020 роки (том 3, а.с.156-161), податкові декларації з податку на прибуток за 2016 - 2018 роки (том 3, а.с. 162-163), дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для необхідності внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників у зв`язку із суттєвим зменшенням обсягу виробництва, пов`язаними з цим змінами в організації виробництва і праці, а також зі зменшенням прибутковості підприємства.

При цьому господарський суд дійшов висновку про те, що ТОВ "ВП "Акватон" дійсно перебувало у скрутному фінансовому становищі, підстави для скорочення посад були, в тому числі і посади заступника генерального директора з комерційних питань.

Однак, неправомірність дій генерального директора ОСОБА_1 полягали в тому, що у порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_2 не було запропоновані усі вакантні посади, наявні на підприємстві, що свідчить про недотримання відповідачем при її звільненні вимог трудового законодавства.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 як посадова особа - генеральний директор ТОВ "ВП "Акватон" - не вжив достатніх та необхідних заходів, щоб запропонувати ОСОБА_2 , посада якої підпадала під скорочення, усі вакантні посади наявні на підприємстві, а щоб звільнити ОСОБА_2 у відповідності із чинним трудовим законодавством.

Незважаючи на існування у ТОВ "ВП "Акватон" скрутного фінансового становища, у випадку, якби звільнення ОСОБА_2 відбулося законним способом, ТОВ "ВП "Акватон" не отримало б збитків, які виникли в результаті розгляду справи № 569/17386/18.

Суд також відхиляє аргумент відповідача про те, що позивачем не надано доказів які витрати він зробив або мусить зробити для відновлення свого ніби-то «порушеного» права, адже виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу на виконання рішення суду спрямована на відновлення порушеного права працівника, а не позивача; витрати в розумінні збитків мають здійснюватися виключно на відновлення порушеного права позивача, а не третіх осіб, - з огляду на таке.

Збитки є матеріальною шкодою, яка характеризується зовнішніми (фізичними) та внутрішніми (якісними) змінами майнової бази суб`єкта господарювання. Тому збитки в господарських відносинах - це завжди вартісний (грошовий) вираз майнової шкоди, завданої протиправними діями (бездіяльністю) одного учасника таких відносин іншому. Інакше кажучи, це дійсний і об`єктивний факт, що існує незалежно від правової оцінки і від того, підлягають чи не підлягають за законом збитки відшкодуванню.

Для відновлення свого порушеного права позивач звернувся до суду із даним позовом, оскільки отримав збитки завдані неправомірними діями генерального директора у вигляді видачі незаконного наказу про звільнення ОСОБА_2 та недотримання вимог трудового законодавства.

Виконання рішення суду у справі № 569/17386/18 відновило порушені трудові права працівника ОСОБА_2 , однак внаслідок того, що її звільнення відбулося незаконним способом за наказом ОСОБА_1 , ТОВ "ВП "Акватон" отримало збитки через неправомірні дії генерального директора.

Суд не погоджується із твердженням відповідача про те, що позивачем не вказано жодної норми трудового законодавства, яку порушив відповідач при скороченні чисельності працівників, не вказано які саме рішення чи дії відповідача є незаконними. За результатами розгляду справи № 569/17386/18 встановлено, що у порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_2 не було запропоновані усі вакантні посади, наявні на підприємстві, що свідчить про недотримання ТОВ «ВП «Акватон» при її звільненні вимог трудового законодавства. Оскільки обов`язок запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві лежав на генеральному директору, відповідно саме ОСОБА_1 зобов`язаний нести відповідальність за свої неправомірні дії.

Господарський суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач намагається перевести на відповідача свій обов`язок роботодавця щодо виплати працівнику заробітної плати, яка гарантується законодавством, виходячи з такого.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно зі ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону.

ОСОБА_1 , обіймаючи посаду генерального директора та достовірно знаючи про покладені на нього чинним законодавством та Статутом ТОВ "ВП "Акватон" обов`язки по керівництву поточною та оперативною діяльністю товариства, будучи відповідальною посадовою особою за дотримання встановленого порядку прийняття на роботу та звільнення з роботи персоналу товариства, не забезпечив дотримання встановлених вимог закону при звільненні з посади ОСОБА_2 , чим допустив незаконне звільнення останньої з займаної посади, що в свою чергу мало наслідком стягнення з ТОВ "ВП "Акватон" 1 798 385 грн 82 коп.

Відповідачем у порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_2 не було запропоновані усі вакантні посади, наявні на підприємстві, що свідчить про недотримання генеральним директором вимог трудового законодавства.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, і за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року у справі № 6-40цс15, у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 року у справі № 487/6407/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 року по справі № 800/538/17.

Як вбачається із повідомлення про скорочення чисельності працівників від 21.06.2018 року адресоване заступнику генерального директора з комерційних питань ОСОБА_2 , - генеральний директор ОСОБА_1 запропонував їй очолити польську фірму ТОВ "Акватон-Електро" з метою організації реалізації продукції ТОВ "ВП "Акватон" на території Польщі.

Як встановлено судом у справі № 569/17386/18, ОСОБА_2 , - не було запропоновано будь-яку іншу посаду, яка була вакантна на товаристві. У ТОВ "ВП "Акватон", яке очолював ОСОБА_1 , була можливість в період з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору запропонувати ОСОБА_2 вакантні посади, однак відповідачем цього зроблено не було. Так, прийняття та переведення інших працівників на підприємстві проводилося до попередження ОСОБА_2 про звільнення, в період дії такого попередження та після її звільнення. Зокрема, в період з дня попередження про скорочення посади до дня розірвання трудового договору на підприємство були прийняті працівники, що підтверджується наказом № 101-к від 31.07.2018 р. «Про прийняття прибиральниці»; наказом № 117-к від 22.08.2018 р. «Про переведення на посаду машиніста крана»; наказом №118-к від 22.08.2018 р. «Про переведення на посаду консультанта по зовнішньоекономічній діяльності».

Наказом № 112-к від 23.08.2018 року ОСОБА_2 , була звільнена з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України.

В силу закону та положень Статуту відповідач як генеральний директор ТОВ "ВП "Акватон", визначав організаційну структуру товариства; у встановленому порядку приймав на роботу і звільняв з роботи персонал товариства, вирішував питання оплати праці, видавав накази та розпорядження, обов`язкові для персоналу товариства; затверджував штатний розпис товариства.

На переконання відповідача, судові рішення у справі 569/17386/18 встановлюють порушення трудового законодавства виключно ТОВ ВП «Акватон», а не конкретно відповідачем, а порушення трудового законодавства ТОВ ВП «Акватон» полягало лише у тому, що працівнику ОСОБА_2 не були запропоновані інші посади.

Судом встановлено, що повідомлення про скорочення чисельності працівників від 21.06.2018 року та наказ № 112-к від 23.08.2018 року підписані генеральним директором ОСОБА_1 , відтак саме відповідач приймав рішення про попередження ОСОБА_2 про вакантні посади на ТОВ "ВП "Акватон", а також про її подальше незаконне звільнення, а відтак саме відповідач як посадова особа зобов`язаний нести відповідальність та відшкодовувати збитки, заподіяні юридичній особі ТОВ "ВП "Акватон", яку він очолював, завдані його незаконним діями, які полягали в незаконному звільненні працівника, внаслідок чого ТОВ "ВП "Акватон" змушене було понести витрати в результаті розгляду справи № 569/17386/18.

Відтак господарський суд відхиляє аргумент відповідача про те, що суду необхідно відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_1 , оскільки відповідальною особою запропонувати всім працівникам, які підпадають під скорочення, переведення за їх згодою на інші вакантні посади, а у разі відмови від переведення або відсутність вакантних посад, підготувати документи для скорочення відповідних працівників була інспектор з кадрів ОСОБА_3

ОСОБА_1 акцентує увагу, що не він був відповідальним за інформування працівників, що підлягають скороченню, про наявність вакантних посад і не може нести відповідальність за всіх своїх колишніх працівників, які допустили помилку при виконанні своїх посадових обов`язків, адже не існує жодної норми законодавства, на підставі якої можна було б зробити прямо протилежні висновки.

Як вбачається із п. 1.3. посадової інструкції № 22 інспектора з кадрів, затвердженої наказом генерального директора ТОВ "ВП Акватон" ОСОБА_1 № 121а-к від 21.08.2018 року, інспектор з кадрів підпорядковується безпосередньо генеральному директору. Окрім того, згідно з п. 3.1., 3.2 вказаної посадової інструкції інспектор з кадрів веде облік кадрового складу підприємства, його підрозділів та встановлену документацію з кадрів; готує проекти наказів про прийом, переведення та звільнення, а також наказів з інших питань адміністративної та кадрової роботи за дорученням безпосереднього керівника, в тому числі проектів наказів про скорочення, реорганізацію, заробітну плату, преміальні виплати, графіків виходу на роботу, чергувань, замін, підсилень.

Відтак як вбачається із вказаної посадової інструкції, у посадові обов`язки інспектора з кадрів входить виключно підготовка проектів документів під безпосереднім керівництвом генерального директора.

Господарський суд звертає увагу, що згідно закону та Статуту усі управлінські рішення, в тому числі і про попередження про звільнення і про пропонування інших посад і про звільнення приймає генеральний директор товариства, а не інспектор з кадрів. Інспектор з кадрів виконує посадові обов`язки згідно з посадовою інструкцією та виконує вказівки керівника. ОСОБА_1 не доведено суду, що інспектор з кадрів ОСОБА_3 самостійно ініціювала запропонувати для ОСОБА_2 очолити польську фірму ТОВ "Акватон-Електро" та умисно не запропонувала інші посади, які були вакантними на ТОВ "ВП "Акватон", адже повідомлення про скорочення чисельності працівників від 21.06.2018 року підписане генеральним директором ОСОБА_1 , відтак суд дійшов висновку що саме відповідач як посадова особа приймав рішення про попередження ОСОБА_2 про вакантні посади на ТОВ "ВП "Акватон", а також про її подальше незаконне звільнення.

У відзиві відповідач стверджує, що вжив усіх можливих від нього дій для того, щоб якнайкраще забезпечити інтереси товариства та уникнути високо ймовірного ризику банкрутства ТОВ "ВП «Акватон». Прийняття відповідачем рішення про звільнення ОСОБА_2 є виправданим ризиком, оскільки в інший спосіб покращити фінансовий стан або не допустити погіршення фінансового стану товариства було неможливо. Адже в ситуації, що склалася в період з червня по серпень 2018 року при скороченні численності штату, будь-яке рішення відповідача щодо звільнення працівників створювало ризик можливих спорів:

- у разі звільнення колишнього заступника директора із ЗЕД - ОСОБА_4 , саме вона могла б оскаржувати таке рішення товариства;

- призначення на посаду консультанта з питань ЗЕД ОСОБА_2 , яка не має відповідного досвіду та кваліфікації в порівнянні з ОСОБА_4 , могло б призвести до втрати товариством прибутку який отримувався саме із цього напрямку діяльності;

- у разі скорочення посади консультанта із ЗЕД, прогнозувалася втрата прибутку від ЗЕД товариства, чого відповідач допустити не міг.

Господарський суд не погоджується із вказаними твердженнями відповідача про "виправданий ризик", оскільки як встановлено судом у справі № 569/17386/18, відповідач не запропонував ОСОБА_2 будь-яку іншу роботу незважаючи на те, що вакантні посади були на підприємстві.

Відповідач наголошує, що будь-яких інших посад, які б відповідали спеціальності та кваліфікації ОСОБА_2 , окрім як посада керівника польської фірми «Акватон-Електро», у товаристві не було, тому така їй і була запропонована, однак ОСОБА_2 відмовилася від даної пропозиції, у зв`язку із чим і була звільнена внаслідок скорочення штату на підставі наказу № 112-к від 22.08.2018 року. Однак, судом встановлено, що в період з дня попередження про скорочення посади до дня розірвання трудового договору на підприємство були прийняті працівники, що підтверджується наказом № 101-к від 31.07.2018 р. «Про прийняття прибиральниці»; наказом № 117-к від 22.08.2018 р. «Про переведення на посаду машиніста крана»; наказом №118-к від 22.08.2018 р. «Про переведення на посаду консультанта по зовнішньоекономічній діяльності».

Так, наказом № 118-к від 22.08.2018 року «Про переведення» у штатний розпис ТОВ «ВП «АКВАТОН» була введена посада консультанта з зовнішньоекономічної діяльності і на цю посаду, з посиланням на наказ № 84-к від 21.06.2018 року «Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників», була переведена, за її згодою, заступник генерального директора по ЗЕД ОСОБА_4 , чия посада була скорочена наказом № 84-к від 21.06.2018 року.

Згідно з ст. 42 КзПП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Для визначення працівників, які мають переваги у залишенні на роботі при скороченні штатів, роботодавець робить порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, в процесі якого, як правило, враховуються наступні обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт.

При цьому, доказів, які б свідчили про проведення порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також врахування при звільненні працівників переважного права на залишення на роботі, відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться відомості, які свідчать про тривалий безперервний стаж роботи ОСОБА_2 , які повинні були враховуватись генеральним директором при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_4 згідно з ч.2 ст.42 КЗпП України.

Відповідач, стверджує, що порівнюючи продуктивність, кваліфікацію, спеціалізацію, прийняв цілком правильне рішення перевести наказом від 22.08.2018 року на новостворену посаду консультанта з питань ЗЕД ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 . При цьому відповідач також зазначає, що законодавством не визначено, який порядок визначення вищої продуктивності та кваліфікації працівників, що виключає незаконність дій відповідача при звільненні працівника, адже зазначене надає право роботодавцю власними методами та способами провести порівняльний аналіз двох працівників та визначити більш кваліфікованого та продуктивного працівника. Однак, господарський суд звертає увагу, що окрім посади консультанта з питань ЗЕД у ТОВ "ВП "Акватон" були і інші вакантні посади, які також не були запропоновані для ОСОБА_2 .

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що у разі скорочення посади консультанта із ЗЕД, прогнозувалася втрата прибутку від ЗЕД товариства. Вказане твердження відповідача є виключно припущенням, не підтверджується належними та допустимими доказами. При цьому суд звертає увагу, що збитки для ТОВ "ВП "Акватон" завдані саме внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 , при цьому скорочення а чи залишення в штатному розписі посади консультанта із ЗЕД не має визначального значення, адже на підприємстві окрім цієї були і інші вакантні посади, зайняття яких генеральний директор мав можливість запропонувати ОСОБА_2 .

Господарський суд зауважує, що "виправданий ризик" не може існувати в умовах порушення норм чинного законодавства.

Виправданий ризик - це правомірна поведінка (дія або бездіяльність) особи, спрямована на досягнення корисної мети, при здійсненні якої існує ймовірність настання несприятливих наслідків, в тому числі заподіяння шкоди охоронюваним кримінальним законом інтересам та благам.

Однак, як встановлено судом у справі № 569/17386/18, звільнення ОСОБА_2 було незаконним, видача генеральним директором ОСОБА_1 наказу № 112-к від 23.08.2018 року була незаконною, відтак видача такого наказу не може бути визнаним як правомірна його поведінка.

Відповідач стверджує, що прийняття рішення про звільнення ОСОБА_2 є виправданим ризиком, оскільки в інший спосіб покращити фінансовий стан товариства (або не допустити погіршення фінансового стану) було неможливо. Господарський суд зауважує, що такий аргумент відповідача був би допустимим виключно у випадку, якби було дотримано законної процедури звільнення ОСОБА_2 , а оскільки їй не було запропоновано відповідачем як керівником жодної із вакантних посад на підприємстві, а лише ту, яка згідно з штатними розписами на 2018 та 2019 роки не входила до штатного розпису ТОВ «ВП «Акватон», відтак звільнення ОСОБА_2 відбулося у спосіб, що суперечить закону.

Суд звертає увагу, що незважаючи на існування у ТОВ "ВП "Акватон" скрутного фінансового становища, у випадку, якби звільнення ОСОБА_2 за наказом генерального директора ОСОБА_1 відбулося законним способом, ТОВ "ВП "Акватон" не отримало б збитків, які виникли в результаті розгляду справи № 569/17386/18.

Саме ОСОБА_1 як посадова особа - генеральний директор ТОВ "ВП "Акватон" - не вжив достатніх та необхідних заходів, щоб запропонувати ОСОБА_2 , посада якої підпадала під скорочення, усі вакантні посади наявні на підприємстві, а щоб звільнити ОСОБА_2 у відповідності із чинним трудовим законодавством, а відтак виключно неправомірні дії відповідача призвели до отримання ТОВ "ВП "Акватон" збитків.

Існування ризику можливого спору що у разі звільнення колишнього заступника директора із ЗЕД - ОСОБА_4 , саме вона могла б оскаржувати таке рішення товариства, - спростовується матеріалами справи, оскільки як встановлено судом у справі № 569/17386/18 вакантні посади були на підприємстві.

Якби генеральний директор ОСОБА_1 у 2018 році діяв в рамках закону, не існувало б підстав для будь-яких трудових спорів.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що з червня 2018 року по серпень 2018 року право власності на частку в статутному капіталі товариства належали ОСОБА_1 (85%) та ОСОБА_2 і ОСОБА_6 (15%), тобто збитків у розмірі 1 798 385 грн 82 коп. зазнали саме власники товариства, адже вони втратили можливість використати вказану грошову суму на розвиток товариства. Тоді як у осіб які були власниками товариства на момент виконання рішення у справі № 569/17386/18 не виникало та не виникає жодних майнових претензій до відповідача за його дії як генерального директора.

Господарський суд відхиляє вказане твердження відповідача виходячи з наступного.

Товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів. Учасники товариства одержують частку прибутку у вигляді відсотка, пропорційного їх частці в статутному капіталі.

Згідно з п. 1.7., 1.10. Статуту ТОВ "ВП "Акватон" має власне майно, самостійний баланс та здійснює свою діяльність згідно з чинним статутом та діючим законодавством. Товариство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним йому майном.

Відповідно до п. 1.11 Статуту учасники товариства не відповідають за зобов`язаннями товариства, а товариство не відповідає за зобов`язаннями його учасників.

Таким чином, судом встановлено, що оскільки ТОВ "ВП "Акватон" сплатило 1 798 385 грн 82 коп. в результаті виконання рішення у справі № 569/17386/18 (з яких - 1 632 792 грн 20 коп. - стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу; 2 114 грн 40 коп. - судовий збір в дохід держави; 163 279 грн 22 коп. - стягнення винагороди виконавця; 200 грн 00 коп. - стягнення поштових витрат виконавця), яке суд ухвалив з підстав незаконного звільнення працівника за наказом генерального директора - відповідно це є збитками самої юридичної особи, а не його учасників, які виникли внаслідок неправомірних дій генерального директора.

Додатково відповідач звертає увагу, що новий власник - ТОВ «ЗЕС» через ОСОБА_7 знав про скорочення та про поновлення на роботі ОСОБА_2 , в тому числі про стягнення з підприємства 1 632 792 грн. Відповідач як колишній власник частки у статутному капіталі товариства компенсував ТОВ «ЗЕС» втрати, зменшивши ціну за корпоративні права з 8 000 000 Євро до 1 400 000 Євро. На момент укладання та реалізації договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ЗЕС» погодився з такими умовами, а тепер останній намагається ще раз суттєво занизити ціну, порушуючи умови договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі.

Господарський суд відхиляє вказаний аргумент відповідача та зауважу, що зменшення ціни за корпоративні права з 8 000 000 Євро до 1 400 000 Євро є виключною домовленістю між сторонами договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі - ТОВ «ЗЕС» та ОСОБА_1 , а відшкодування збитків завданих ТОВ "ВП "Акватон" є окремими правовідносинами, що регулюються іншими нормами права. При цьому збитки завдані саме для ТОВ "ВП "Акватон", а не для ТОВ «ЗЕС», відповідно доказів добровільної компенсації завданих збитків для ТОВ "ВП "Акватон" відповідачем не надано.

Окрім вказаного, відповідач зазначив у відзиві, що на його переконання позивачем не надано доказів, на підставі яких можна було б достовірно встановити наявність протиправного діяння відповідача, наслідків у вигляді збитків та причинно-наслідкового зв`язку між ними, та вини - а доказування будується виключно на судових рішеннях, - проте згідно з ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Господарський суд відхиляє вказане твердження відповідача виходячи з наступного.

У постанові від 04.12.2018 року у справі № 910/21493/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду указав таке. Згідно з вимогами ст. 92 ЦК України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень. За відсутністю доведення наявності зазначених обставин, які свідчать про протиправну поведінку посадової особи товариства, підстави для задоволення позову про стягнення з неї збитків відсутні. Відповідно до статей 13, 74 ГПК України на позивача покладений обов`язок доведення обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

За загальним правилом, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Вони є фактом об`єктивної дійсності, що існує незалежно від правової оцінки і від того, підлягають збитки, що виникли, відшкодуванню згідно закону або не підлягають.

Однак для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності, передбаченої вищевказаними нормами законодавства, необхідна наявність правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв`язок між ними; вина.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє особу від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Так, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності) - такій, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Суд встановив факт заподіяння збитків товариству її посадовою особою - ОСОБА_1 , який всупереч ч. 3 ст. 49-2 КзПП не запропонував для ОСОБА_2 жодну з вакантних посад на ТОВ "ВП "Акватон", та видав незаконний наказ про її звільнення, що підтверджується судовими рішеннями у справі № 569/17386/18.

Розмір збитків 1 798 385 грн 82 коп. позивачем належним чином доведено та обґрунтовано та складаються із сум:

- 1 632 792 грн 20 коп. - стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу;

- 2 114 грн 40 коп. - судовий збір в дохід держави;

- 163 279 грн 22 коп. - стягнення винагороди виконавця;

- 200 грн 00 коп. - стягнення поштових витрат виконавця.

Господарський суд встановив існування причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача (який всупереч ч. 3 ст. 49-2 КзПП не запропонував для ОСОБА_2 жодну з вакантних посад на ТОВ "ВП "Акватон", та видав незаконний наказ про її звільнення) та збитками у розмірі 1 798 385 грн 82, оскільки такі збитки виникли внаслідок виконання рішення у справі № 569/17386/18, у якому відповідно встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_2 .

Окрім того, судом встановлено наявність вини ОСОБА_1 у формі умислу, оскільки відповідач обіймаючи посаду генерального директора та достовірно знаючи про покладені на нього чинним законодавством та Статутом обов`язки по керівництву поточною та оперативною діяльністю товариства, будучи відповідальною посадовою особою за дотримання встановленого порядку прийняття на роботу та звільнення з роботи персоналу товариства, не забезпечив дотримання встановлених вимог закону при звільненні з посади ОСОБА_2 , чим допустив незаконне звільнення останньої з займаної посади, що в свою чергу мало наслідком стягнення з ТОВ "ВП "Акватон" 1 798 385 грн 82 коп. В зв`язку із зазначеними незаконними діями ОСОБА_1 для ТОВ "ВП "Акватон" були заподіяні збитки в розмірі 1 798 385 грн 82 коп.

Зважаючи на все викладене у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами на підтвердження наявності таких елементів правопорушення з боку відповідача як збитки, протиправна поведінка відповідача, причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою відповідача, вина, - що має наслідком застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків та є підставою для задоволення позову.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у ст. 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відтак, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов ТОВ "ЗЕС" поданий в інтересах ТОВ "ВП "Акватон" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, у розмірі 1 798 385 грн 82 коп. підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач звернувся до господарського суду з майновою вимогою у розмірі 1 798 385 грн 82 коп.

Тобто виходячи зі змісту позовних вимог, позивач мав сплатити за подання даної позовної заяви (майнова вимога) - 26 975 грн 79 коп. судового збору.

Позивач долучив до матеріалів справи платіжне доручення № 311 від 13.08.2021 року, що підтверджує сплату судового збору у необхідному розмірі 26 975 грн 80 коп.

Оскільки позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 26 975 грн 79 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" (вул. Б.Хмельницького 50, м. Рівне, 33027, ) 1 798 385 (один мільйон сімсот дев`яносто вісім тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 82 коп. збитків.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" (вул. Б.Хмельницького 50, м. Рівне, 33027, ) 26 975 (двадцять шість тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 79 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 24.01.2022 року.

Суддя Заголдна Я.В.