ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.01.2022р. Справа №905/2186/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі судового засідання (помічник судді за дорученням судді) Хохулі М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговельний будинок Енергоальянс (, місцезнаходження: 69041, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські Зорі, буд.1)

до відповідача: Державного підприємства Добропіллявугілля-видобуток (, місцезнаходження: 85001, Донецька область, м. Добропілля, пр-т Шевченка, буд.2)

про стягнення 712.721,55 грн. -

представники сторін не з`явились, -

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговельний будинок Енергоальянс звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом від 15.11.2021 б/н про стягнення з Державного підприємства Добропіллявугілля-видобуток заборгованості у розмірі 712.721,55 грн., з яких: основний борг у розмірі 670470,00 грн., пеня - 23861,38 грн., інфляційні втрати - 14146,92 грн., 3% річних - 4243,25 грн., крім того судовий збір за розгляд справи у розмірі 10690,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, передбачених договором № 765-21 від 18.06.2021 про закупівлю товару за результатами торгів № UA-2021-05-19-005178-с, в частині оплати поставленої продукції.

На підтвердження позовних вимог надано суду: правовстановлюючі та статутні документи підприємства, договір № 765-21 про закупівлю товару за результатами торгів № UA-2021-05-19-005178-с від 18.06.2021, специфікацію до договору № 765-21 від 18.06.2021 на загальну суму 670.470,00 грн., видаткову накладну № 11073 від 19.08.2021 на суму 670.470,00 грн., наряд на отримання ТМЦ № 573 від 09.08.2021, товаро-транспортну накладну № 280 від 19.08.2021, рахунок на оплату по замовленню № 16993 від 19.08.2021 на суму 670.470,00 грн., претензію від 18.10.2021 № 01 про сплату боргу на суму 670.470,00 грн. та докази її надсилання 20.10.2021 з описом вкладення на адресу ДП «Добропіллявугілля-видобуток» та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 058, лист-відповідь ДП «Добропіллявугілля-видобуток» № 1102 від 20.10.2021, копії яких долучено до справи.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про причини суд не повідомив.

У клопотанні № 1709 від 16.12.2021 ДП «Добропіллявугілля-видобуток» просить суд зменшити розмір неустойки пред`явленої позивачем (вх.№26142/21 від 20.12.2021).

17.01.2022 від позивача до суду надійшла заява від 13.01.2022, в якій ТОВ ТБ Енергоальянс просить суд провести призначене на 25.01.2022 судове засідання без участі його представника, на задоволенні позовних вимог наполягає, також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 43.000,00 грн.

24.01.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання № 01-10/73 від 19.01.2022 про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу (вх.№1346/22).

У судове засідання 25.01.2022 сторони своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені згідно ст. 120 ГПК України (надсилання рекомендованою поштою ухвал суду за адресою місцезнаходження позивача та відповідача).

Також, всі процесуальні документи у цій справі оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень офіційного веб-порталу Судова влада України, відомості якого є офіційними та цілодобовими для безоплатного перегляду, відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень».

Враховуючи, що явка уповноважених представників сторін обов`язковою не визнавалась, сторони повідомлені про хід розгляду справи у встановленому ст.120 Господарського процесуального кодексу України порядку, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, тому суд вважає за можливе розглянути справу у цьому судовому засіданні без присутності представників сторін за наявними матеріалами.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговельний будинок Енергоальянс як постачальником (далі ТОВ ТБ «Енергоальянс», позивач) та Державним підприємством Добропіллявугілля-видобуток як покупцем (далі ДП «Добропіллявугілля-видобуток», відповідач) укладено договір № 765-21 про закупівлю товару за результатами торгів № UA-2021-05-19-005178-с від 18.06.2021 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати (поставити) у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення: код Д/К 021:20-2 «Кабелі, дроти та супутня продукція» (кабель ВЭБбШв-6 3х95+1х10) в асортименті, кількості, в термін, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору. Покупець, у свою чергу, зобов`язався прийняти і оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього договору (п.1.1, п.1.2 договору).

За умовами п. 4.1, п.4.2 договору, поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, погоджені сторонами в специфікаціях до цього договору. Під партією продукції розуміється будь-яка кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідних документом. Умови поставки продукції DDР, згідно «Інкотермс 2010», з урахуванням всіх обмовок, що містяться в цьому договорі і/або відповідних специфікаціях до цього договору. У випадках, коли сторонами в специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін регулюються положеннями, погодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

У пункті 4.3 сторонами обумовлено перелік товаросупровідних документів.

Згідно з п.4.4 договору, у разі поставки продукції без товаросупровідної документації, що спричинить неможливість здійснити приймання продукції по кількості, якості, асортименту, комплектності, покупець має право відмовитись від приймання поставленої продукції. У такому випадку повернення продукції здійснюється в порядку, передбаченому п.2.5 цього договору.

Загальна орієнтовна сума договору складає 670.000,00 грн. (п.5.1 договору).

Розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника з відстроченням платежу протягом 10 календарних днів з дня отримання товару на підставі отриманого покупцем рахунку, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору та відповідною специфікацією до договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п.5.3 договору).

У пункті 6.7 договору сторони обумовили, що у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець на письмову вимогу постачальника сплачує постачальникові неустойку у формі пені у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу, та не більше 5% від простроченої суми.

Згідно з пунктами 7.3, 7.4 договору, сторона, для якої склалася неможливість виконання зобов`язань за цим договором в умовах, передбачених в п.7.2 цього договору, зобов`язана упродовж розумного строку письмово сповістити іншу сторону (лист, факт, телекс, телеграф), з подальшим наданням документів, згідно з п.7.4 даного договору. Сторона, яка заявила про настання форс-мажорних обставин, повинна представити відповідний документ компетентного органу України.

Цей договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків до повного виконання (п.8.1 договору)

Покупцем і постачальником підписано Специфікацію до договору № 765-21 від 18.06.2021 на загальну суму 670.470,00 грн. з ПДВ, в якій визначено найменування продукції, одиниця виміру, кількість, місце поставки шахта Добропільська, Донецька обл.., м. Добропілля, вул.. Київська, 1А; умови постачання автотранспортом постачальника та за рахунок його коштів; строк поставки не пізніше 30.06.2021; можливість толерансу: +0%/-1% від кількості та/або вартості продукції, що не вважається порушенням договору і не є недоліком товару.

З наданих до матеріалів справи доказів відомо, що на виконання вказаного договору позивач як постачальник передав, а відповідач як покупець прийняв за видатковою накладною № 11073 від 19.08.2021 та товарно-транспортною накладною № 280 від 19.08.2021 товар - кабель ВЭБбШв-6 3х95+1х10 кількістю 0,5км на загальну суму 670.470,00 грн. з ПДВ., виставлено покупцю рахунок №16993 від 19.08.2021 на суму 670.470,00 грн.

Повноваження представника покупця підтверджуються нарядом на отримання ТМЦ № 573 від 09.08.2021.

Товар прийнято без зауважень. Доказів пред`явлення претензій постачальнику щодо якості, кількості, комплектності товаросупровідних документів тощо з боку покупця до матеріалів справи не надано.

ТОВ ТБ «Енергоальянс» надсилав 20.10.2021 з описом вкладення на адресу ДП «Добропіллявугілля-видобуток» претензію від 18.10.2021 № 01, в якій вимагав негайної сплати боргу у розмірі 670.470,00 грн. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 058, дану претензію-вимогу відповідач отримав 25.10.2021.

Згідно листа-відповіді ДП «Добропіллявугілля-видобуток» № 1102 від 20.10.2021, відповідач, посилаючись на складний виробничий та фінансово-економічний стан вугільної промисловості та несвоєчасність розрахунків контрагентів за поставлене їм вугілля, що суттєво унеможливлює своєчасне погашення боргу підприємства за поставлені ТОВ «ТБ Енергоальянс» товари, вказував, що заборгованість за договором № 765-21 від 18.06.2021 у розмірі 670.470,00 грн. буде погашена ним при першій нагоді.

Доказів проведення повних чи часткових розрахунків за прийнятий згідно видаткової накладної №11073 від 18.08.2021 товар матеріали справи не містять.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача 712.721,55 грн., з яких: основний борг у розмірі 670.470,00 грн., пеня 23.861,38 грн. (за період з 31.08.2021 по 15.11.2021), інфляційні втрати 14.146,92 грн. (за період з вересня 2021 по жовтень 2021рр.), 3% річних - 4243,25 грн. (за період з 31.08.2021 по 15.11.2021).

Відповідач не надав місцевому суду жодних доказів до матеріалів справи, які спростовували б зазначене позивачем, наявність боргу не оспорює.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю природою укладений між позивачем та відповідачем договір № 765-21 про закупівлю товару за результатами торгів № UA-2021-05-19-005178-с від 18.06.2021 є договором поставки.

Згідно з ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсним повністю чи частково договору № 765-21 про закупівлю товару за результатами торгів № UA-2021-05-19-005178-с від 18.06.2021, як не містять і доказів внесення сторонами змін до нього.

Отже, в силу вимог ст.204 Цивільного кодексу України презюмується правомірність цього правочину, а відтак, і обов`язковість його виконання сторонами, як того вимагає ст.629 Цивільного кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

З огляду на умови договору, норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що строк виконання грошових зобов`язань за отриманий за видатковою накладною № 11073 від 19.08.2021 товар тривав до 30.08.2021 включно (29.08.2021 вихідний день, неділя).

Однак, матеріали справи не містять доказів проведення відповідачем повних чи часткових розрахунків за отриманий товар.

Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 670.470,00 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованих на підставі п. 6.7 договору пені, а також на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних, суд зазначає таке.

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 6.7 договору сторони обумовили, що у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець на письмову вимогу постачальника сплачує постачальникові неустойку у формі пені у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу, та не більше 5% від простроченої суми.

Згідно з розрахунком позивача, сума пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від боргу у розмірі 670.470,00 грн. за період з 31.08.2021 по 15.11.2021 складає 23.861,38 грн.

Розрахунок пені відповідає матеріалам справи та умовам договору, судом перевірений і є арифметично вірним.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, ґрунтуються на нормах закону.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат з простроченої суми, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 14.146,92 грн. (за період з вересня 2021 по жовтень 2021рр.), 3% річних у розмірі 4243,25 грн. (за період з 31.08.2021 по 15.11.2021) підлягають задоволенню судом.

Відповідачем вимог позивача не спростовано, власного контррозрахунку пред`явлених до стягнення сум не подано. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи наведено у ст. 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 922/3613/18, від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір № 765-21 про закупівлю товару за результатами торгів № UA-2021-05-19-005178-с від 18.06.2021 відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

Сторонами у пунктах 7.3, 7.4 договору обумовлено, що сторона, для якої склалася неможливість виконання зобов`язань за цим договором в умовах, передбачених в п.7.2 цього договору, зобов`язана упродовж розумного строку письмово сповістити іншу сторону (лист, факт, телекс, телеграф), з подальшим наданням документів, згідно з п.7.4 даного договору. Сторона, яка заявила про настання форс-мажорних обставин, повинна представити відповідний документ компетентного органу України.

Суд зазначає, що до клопотання про зменшення розміру неустойки відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження аргументів, у тому числі тих, які б свідчили про вжиття заходів, необхідних для належного виконання ним зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідачем не підтверджено належними доказами факту настання форс-мажорних обставин, не доведено наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, як не доведено і винятковості обставин для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Тягар доказування (доведення обставин справи) покладається законом на сторону, яка висуває певні вимоги або заявляє заперечення. І в даному випадку цей обов`язок відповідачем не виконаний, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Щодо розподілу судових витрат за розгляд справи суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається, за розгляд цієї справи позивач за платіжним дорученням № 7407 від 15.11.2021 сплатив судовий збір у сумі 10.690,82 грн., який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету.

Оскільки позовні вимоги у даній справі задовольняються судом повністю, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача повністю.

В ході розгляду справи місцевим судом позивач у заяві б/н від 13.01.2022 (вх.№920/22) просив стягнути із відповідача також вартість наданих правничих послуг в розмірі 43.000,00 грн. (8000,00 грн. наданої правової допомоги та 35.000,00 грн. гонорар успіху).

На підтвердження вимог надано суду: ордер про надання правової допомоги серії АР № 1007892 від 15.11.2021 на ім`я адвоката Кузнецова Іллі Сергійовича, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002030 від 12.02.2019, договір про надання правової допомоги від 12.02.2019 між адвокатом Кузнецовим І.С. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельний будинок «Енергоальянс», з додатковою угодою б/н від 12.11.2021 та розрахунком вартості надання послуг з правової допомоги від 12.11.2021 до договору про надання правової допомоги б/н від 12.02.2019, акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 13.01.2022.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд враховує, що п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України визначає однією з основних засад (принципів) господарського судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання щодо обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70- 72); (пункти 5.34, 5.40, 5.41, 5.42, 5.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Вирішуючи подану ТОВ «Торговельний будинок «Енергоальянс» заяву від 13.01.2021 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 43.000,00 грн. (вх.№920/22), суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено в документи інформації щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас згідно із частиною першою статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з поданих позивачем доказів, 12.02.2019 між адвокатом Кузнецовим Іллею Сергійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельний будинок «Енергоальянс» як клієнтом укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, у тому числі послуги щодо захисту інтересів клієнта у господарських судах України усіх інстанцій з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу та ін.., у тому числі з правом підпису і пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову та ін., а клієнт зобов`язався оплачувати замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Згідно з п.4.2 цього договору, сума витрат, необхідних для виконання договору, наданої правової допомоги і послуг погоджується сторонами шляхом укладення письмових додаткових угод або без їх укладення за домовленістю. Право адвоката на отримання невнесеного (недовнесеного) гонорару або винагороди не залежить від результату виконання доручення і надання правової допомоги.

Згідно додаткової угоди б/н від 12.11.2021 до цього договору, сторони узгодили, що оплата наданої правової допомоги у справі, за якою буде відкрито провадження за позовом ТОВ «Торговельний будинок «Енергоальянс» до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про стягнення заборгованості у розмірі 712.721,55 грн. і витрат адвоката здійснюється протягом 20 календарних днів з дати набрання законної сили рішенням суду першої інстанції або рішення апеляційної інстанції про перегляд рішення суду першої інстанції (за наявності апеляційного перегляду) у цій справі та підлягає перерахуванню клієнтом адвокату на картковий рахунок.

Також, за прийняття позитивного рішення у цьому спорі на користь клієнта про повне або часткове задоволення заявленого позову, адвокату оплачується додаткова винагорода у розмірі 35.000,00 грн. (гонорар успіху), яка оплачується по вищевказаним у цьому пункті угоди реквізитам адвоката після добровільної оплати відповідачем стягнутої судом суми на користь клієнта або її примусового стягнення.

Згідно розрахунку вартості наданих послуг з правової допомоги від 12.11.2021 до договору про надання правової допомоги б/н від 12.02.2019, сторонами погоджено вартість 1 години роботи адвоката у розмірі 1000грн.

13.01.2022 між адвокатом та клієнтом підписано акт приймання-передачі наданої правової допомоги з детальним описом проведених робіт по договору про надання правової допомоги б/н від 12.02.2019. Загальна вартість наданої правової допомоги за цим актом, яка підлягає оплаті, складає 8000,00 грн.

Згідно з описом проведених робіт Адвокатом надано таку правову допомогу:

1) 15.11.2021 - підготовка позовної заяви, за якою відкрито провадження у справі № 905/2186/21 за позовом ТОВ «Торговельний будинок «Енергоальянс» до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про стягнення заборгованості у розмірі 712721,55 грн.; витрачений час 5 годин; вартість 5000,00 грн.;

2) 16.12.2021 підготовка заяви у справі № 905/2186/21 про стан розрахунків між сторонами спору, неотримання відзиву і про проведення засідання без участі представника позивача; витрачений час 0,5 години; вартість 500грн.;

3) 13.01.2022 підготовка заяви у справі № 905/2186/21 про стан розрахунків між сторонами спору, неотримання відзиву, стягнення витрат на правову допомогу і про проведення засідання без участі представника позивача; витрачений час 2,5 годин; вартість 2500,00 грн.

Клієнт не має до адвоката претензій по наданій правовій допомозі, її вартості.

24.01.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання № 01-10/73 від 19.01.2022 про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу (вх.№1346/22).

Проте, відповідач не навів доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для учасників справи.

Суд враховує, що за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Отже, «гонорару успіху» може включатись до витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що підстав зменшувати розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідно до положень статті 126 ГПК України у суду з власної ініціативи немає, а згідно приписів статті 129 цього Кодексу суду надано право зменшувати судові витрати (в тому числі витрати на професійну правничу допомогу), що підлягають розподілу, за критеріями, визначеними у статті 129 Кодексу, дослідивши заяву ТОВ «Торговельний будинок «Енергоальянс» щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та докази на підтвердження цих витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, оскільки надані позивачем докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в господарському суді першої інстанції в розмірі 43.000,00 грн. за рахунок Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток», позаяк цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, заявлений розмір витрат є пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову. Відповідачем протилежного не доведено.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, оскільки відповідачем належними доказами не спростовано доводів позивача, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі з покладенням судових витрат за розгляд цієї справи на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства Добропіллявугілля-видобуток (, місцезнаходження: 85001, Донецька область, м. Добропілля, пр-т Шевченка, буд.2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговельний будинок Енергоальянс (, місцезнаходження: 69041, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські Зорі, буд.1) основний борг у сумі 670.470,00 грн., пеню у сумі 23.861,38 грн., інфляційні втрати - 14.146,92 грн., 3% річних - 4243,25 грн., а також відшкодування судового збору за розгляд справи у розмірі 10.690,82 грн. та 43.000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 26.01.2022.

Суддя Н.В. Величко