УХВАЛА

10 січня 2022 року

м. Київ

Справа № 904/6339/20

Провадження № 12056/2021

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючого (судді-доповідача), Банаська О.О., Картере В.І.

учасники справи:

позивач - Фізична особа-підприємець Печуляк Петро Григорович,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Божедарівський елеватор",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович

перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2021

у складі колегії суддів: Чус О.В. (головуюча), Кощеєва І.М., Подобєд І.М.

за позовом Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича

до Приватного акціонерного товариства "Божедарівський елеватор"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича

про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 778 160,00 грн

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Печуляк Петро Григорович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Божедарівський елеватор" матеріальну шкоду (з урахуванням збільшення позовних вимог) у розмірі 778 160,00 грн.

11.03.2021 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області позовні вимоги позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Божедарівський елеватор" на користь Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича матеріальну шкоду у сумі 778 160,00 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 11 672,40 грн.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2021 у справі № 904/6339/20, Приватне акціонерне товариство "Божедарівський елеватор" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

11.11.2021 постановою Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Божедарівський елеватор" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2021 у справі № 904/6339/20 задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2021 у справі № 904/6339/20 скасовано. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101238118), повний текст постанови Центрального апеляційного господарського суду 11.11.2021 у справі № 904/6339/20 складено 22.11.2021.

11.12.2021 Фізичною особою-підприємцем Печуляком Петром Григоровичем надіслано на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу в якій скаржник просить скасувати постанову Цунтрального апеляційного господарського суду 11.11.2021 та залишити в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2021 у справі № 904/6339/20.

13.12.2021 відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями, зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого - Пєскова В.Г., суддів: Банаська О.О., Картере В.І.

16.12.2021 засобами електронного зв`язку на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла заява Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича, в якій зазначає, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо правильного застосування пункту 9 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 у взаємозв`язку з статтями 32, 35 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" та статті 953 Цивільного кодексу України щодо повернення покупцю реалізованого на електронних торгах арештованого майна в межах виконавчого провадження.

Також, Фізична особа-підприємець Печуляк Петро Григорович звертає увагу Верховного Суду на те, що дана справа становить виняткове значення для учасника справи, адже скаржник поніс значні витрати на придбання майна з метою отримання прибутку і на дату звернення до Верховного Суду не тільки його не отримав, а навпаки вже понад рік доводить своє право власності та право на відшкодування реальної вартості придбаного майна в суді.

Враховуючи викладене скаржник просить прийняти та врахувати вказану заяву під час вирішення питання щодо відкриття касаційного провадження у справі № 904/6339/20.

У зв`язку з перебуванням судді Банаська О.О. у відпустці справу № 904/6339/20 передано на автоматизований розподіл судової справи між суддями для визначення складу суду.

Проте, з 04.01.2022 по 06.01.2022 автоматизований розподіл справи № 904/6339/20 не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи, що підтверджується витягами з протоколів щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 04.01.2022, 05.01.2022, 06.01.2022.

10.01.2022 відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу № 923/862/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Пєскова В.Г. (головуючого), Банаська О.О., Картере В.І.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича від 16.12.2021, Суд касаційної інстанції зазначає, що вказана заява скаржника містить обґрунтування підстав касаційного оскарження, які не були наведені у касаційній скарзі, тобто фактично є доповненнями та/або уточненнями до касаційної скарги.

Частиною першою статті 298 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

Згідно із пунктом 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Оскільки повний текст постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2021 складено 22.11.2021, то останнім днем для звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою було 13.12.2021 включно. Отже, строк на касаційне оскарження та відповідно право скаржника подавати доповнення, зміни чи уточнення до касаційної скарги закінчився також 13.12.2021.

Проте, скаржник звертаючись 16.12.2021 до Верховного Суду із заявою не порушує питання щодо поновлення строку на подання доповнення, зміни чи уточнення до касаційної скарги та в порушення частини другої статті 298 Господарського процесуального кодексу України не надає доказів надіслання вказаної заяви іншим учасникам справи, що свідчить про не дотримання скаржником принципу рівності всіх учасників судового процесу.

Статтею 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, з огляду на подання Фізичною особою-підприємцем Печуляком Петром Григоровичем заяви, яка фактично є доповненнями та уточненнями до касаційної скарги з пропуском строку на касаційне оскарження та скаржником не порушується питання щодо поновлення пропущеного строку, заява Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича залишається Верховним Судом без розгляду з підстав передбачених частиною другою статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження у справі № 904/6339/20 з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України), учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підставами касаційного оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2021 скаржник вказує пункт 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Обґрунтовуючи підстави касатор зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків Верховного Суду щодо застосування статей 13, 74, 86 ГПК України, викладений у постановах від 19.03.2020 у справі № 815/2544/17, від 25.04.2018 у справі № 654/3265/13-ц, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, а також, вважає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 9 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 у взаємозв`язку з статтями 32, 35 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" та ст. 953 ЦК України щодо повернення покупцю реалізованого на електронних торгах арештованого майна в межах виконавчого провадження.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, у листопаді 2020 року Фізична особа-підприємець Печуляк Петро Григорович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення матеріальної шкоди (з урахуванням збільшення позовних вимог) у розмірі 778 160,00 грн.

У пункті 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 установлено у розмірі 2 102 грн.

Предметом позову у даній справі є стягнення 778 160,00 грн завданої шкоди, що загалом менше ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час подання позову у 2020 році (2 102 грн х 500 = 1 051 000 грн).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Верховний Суд зазначає, що під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги судом взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Щодо аргументів скаржника стосовно того, що судом апеляційної інстанцій не враховано висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, колегія суддів зазначає таке.

Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/17, пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та 13.09.2017 у справі № 923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Колегія суддів зазначає, що висновки у наведених скаржником постановах Верховного Суду не можуть вважатися в цьому випадку подібними через те, що на висновки у вказаних справах скаржник послався, виокремивши їх із контексту судових рішень, не урахувавши викладених в рішеннях правових позицій стосовно спірних правовідносин та предмету спору, в контексті досліджуваних судами у вказаних справах доказів та встановлених фактичних обставин.

Колегією суддів встановлено, що касаційна скарга Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а суд з власної ініціативи таких умов також не вбачає. До того ж зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанцій, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судом, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції тільки через те, що таке рішення оскаржено і скаржник вважає його незаконним, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича немає.

При цьому Верховний Суд зазначає, що розгляд касаційних скарг покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича, розгляд клопотання про зупинення виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2021 у справі № 904/6339/20, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Водночас, у касаційній скарзі скаржник заявляє клопотання про зупинення виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2021 у справі № 904/6339/20.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича, розгляд клопотання про зупинення виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2021 у справі № 904/6339/20, колегією суддів не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись статтею 234, пунктом 2 частини 3 статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича від 16.12.2021 № б/н у справі № 904/6339/20 залишити без розгляду.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Печуляка Петра Григоровича на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2021 у справі № 904/6339/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Пєсков

Судді О. Банасько

В. Картере