РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2022Справа № 910/14150/21

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (Україна, 01001, м. Київ, вул. Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 40538421)

до Приватного підприємства "Інтермедсервіс" (Україна, 01010, м. Київ, вул. Січневого Повстання (Івана Мазепи), буд. 3А; ідентифікаційний код: 22960290)

про стягнення 32 294,81 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Інтермедсервіс" (далі - відповідач) про стягнення 32 294,81 грн, з яких 30 464,10 грн п`ятикратної вартості фактично спожитої теплової енергії, 1 520,23 грн інфляційних втрат та 310,48 грн 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем було самовільно, без дозволу теплопостачальника, підключено систему центрального опалення за адресою: м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд. 15, внаслідок чого позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача штрафні санкції у вигляді п`ятикратної вартості фактично спожитої теплової енергії за період з 02.11.2020 по 12.11.2020, а також інфляційні втрати та 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 01010, м. Київ, вул. Січневого Повстання, буд. 3А.

На зазначену адресу, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 06.09.2021 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

30.11.2021 до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, разом з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 06.09.2021, яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв`язку не було вручене відповідачу під час доставки та за закінченням терміну зберігання повернуто за зворотною адресою.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

За приписами частини першої статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 06.09.2021 була оприлюднена на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та останньому були створені достатні умови для реалізації ним своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

11.10.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - постачальник, позивач) та Приватним підприємством "Інтермедсервіс" (далі - споживач, відповідач) було укладено Договір № 520757 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому Договорі.

Відповідно до підп. 2.2.1 пункту 2.2 Договору постачальник зобов`язався безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (Додатків 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в Додатку 1.

У підп. 2.3.9 пункту 2.3 Договору споживач зобов`язався за самовільне підключення систем теплоспоживання чи підключення їх перед/поза приладами обліку, сплачувати постачальнику п`ятикратну вартість теплової енергії та кількість теплової енергії, спожитої такими системами.

За змістом підп. 2.4.3 пункту 2.4 Договору в разі порушення споживачем умов Договору постачальник має право складати відповідні акти, приписи, проводити нарахування штрафних санкцій в п`ятикратному розмірі та стягувати їх за рішенням суду у встановленому чинним законодавством порядку.

Пунктом 3.2 Договору також передбачено відповідальність споживача за самовільне підключення систем теплоспоживання чи підключення їх перед або поза приладами обліку шляхом сплати постачальнику п`ятикратної вартості теплової енергії та кількості теплової енергії, спожитої такими системами.

Згідно з пунктами 4.1, 4.4 Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Пунктом першим Додатку 2 до Договору передбачено, що розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до Додатків 3, 4, № 5А до Договору тепловий пункт знаходиться за адресою: вул. Панаса Мирного, буд. 15 в м. Києві та належить відповідачу.

З матеріалів справи вбачається, що 07.04.2020 за участі представника відповідача позивачем було складено Акт на опломбування щодо встановлення пломб у тепловому пункті за адресою: вул. Панаса Мирного, буд. 15 в м. Києві.

04.08.2020 сторонами було підписано Акт № 2/2-2/08-1220 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальний період 2020-2021 років.

Проте, як зазначає позивач, 12.11.2020 ним було складено Акт № 2/2-2/11-1541 про порушення споживачем Правил користування тепловою енергією та/або умов договору, яким встановлено самовільне підключення відповідачем системи центрального опалення в будинку за адресою: вул. Панаса Мирного, буд. 15 в м. Києві.

За твердженнями позивача, ним було здійснено розрахунок добору за спожиту теплову енергію без дозволу теплопостачальника та нараховано відповідачу п`ятикратний розмір фактично спожитої ним теплової енергії у кількості 4,4922 Гкал за період з 02.11.2020 по 12.11.2020 на суму 6 092,82 грн, що становить 30 464,10 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем було направлено відповідачу вимогу № 30/5/5/2305 від 16.02.2021 про сплату штрафних санкцій в розмірі 30 464,10 грн, яка була отримана відповідачем, проте залишена ним без задоволення.

З огляду на вищенаведене, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 30 464,10 грн штрафних санкцій у вигляді п`ятикратної вартості фактично спожитої теплової енергії, 1 520,23 грн інфляційних втрат та 310,48 грн 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

У відповідності до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За приписами частин 1, 4 статті 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

Згідно з п. 4 Розділу Х Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства житлово-комунального господарства України від 10.12.2008 № 620/378, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 31.12.2008 за № 1310/16001, включення систем опалення здійснюється власниками теплових господарств за узгодженням з теплопостачальними організаціями за умови, якщо протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря не перевищує 8 град.С, а відключення - коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує 8 град.С.

Суд встановив, що внаслідок здійснення відповідачем самовільного підключення системи центрального опалення в будинку за адресою: вул. Панаса Мирного, буд. 15 в м. Києві, позивачем було складено Акт № 2/2-2/11-1541 про порушення споживачем Правил користування тепловою енергією та/або умов договору, від участі при складенні якого та його підписання відповідач відмовився, про що свідчить зміст вказаного акту.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний акт було надіслано на адресу відповідача, що підтверджується належним чином засвідченою копією фіскального чеку від 01.12.2020.

Крім того, факт самовільного підключення відповідачем системи центрального опалення в будинку за адресою: вул. Панаса Мирного, буд. 15 в м. Києві підтверджується позивачем у направленій на адресу відповідача вимозі № 30/5/5/2305 від 16.02.2021, в якій позивач вимагав у відповідача сплатити штрафні санкції в розмірі 30 464,10 грн в термін до 26.02.2021.

Як встановлено судом, вказану вимогу було отримано відповідачем 25.02.2021, про що свідчить наявна в матеріалах справи належним чином засвідчена копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 085, проте відповідач залишив вимогу позивача без відповіді та задоволення.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 42 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, передбачено, що за споживання теплової енергії без погодження з теплопостачальною організацією понад максимальне теплове навантаження, визначене договором, споживач сплачує штраф згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Враховуючи ту обставину, що відповідачем було самовільно підключено систему центрального опалення в будинку за адресою: вул. Панаса Мирного, буд. 15 в м. Києві, що зафіксовано в Акті № 2/2-2/11-1541 про порушення споживачем Правил користування тепловою енергією та/або умов договору, у відповідності до підп. 2.3.9 пункту 2.3 та пункту 3.2 Договору, він зобов`язаний сплатити позивачу п`ятикратну вартість спожитої теплової енергії.

Відповідно до Відомості обліку споживання теплової енергії ПП "Інтермедсервіс" та Розрахунку п`ятикратної вартості за спожиту теплову енергію без дозволу теплопостачальника в період з 02.11.2020 по 12.11.2020 відповідачем було спожито теплову енергію у кількості 4,4922 Гкал вартістю 6 092,82 грн, п`ятикратний розмір якої становить 30 464,10 грн.

Доказів оплати відповідачем передбаченої Договором штрафної санкції у вигляді п`ятикратної вартості спожитої теплової енергії за вказаний період матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача штрафної санкції в розмірі 30 464,10 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованих на вищевказану суму штрафної санкції за період з 27.02.2021 по 30.06.2021 інфляційних втрат у розмірі 1 520,23 грн та 3 % річних у розмірі 310,48 грн суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У свою чергу, передбачена підп. 2.3.9 пункту 2.3 та пунктом 3.2 Договору штрафна санкція у вигляді п`ятикратної вартості спожитої теплової енергії за своєю правовою природою не є зобов`язанням, а є одним із передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України видів забезпечення виконання зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачем інфляційних втрат і 3 % річних на суму штрафної санкції, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 520,23 грн інфляційних втрат та 310,48 грн 3 % річних не підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає п`ятикратна вартість фактично спожитої теплової енергії в розмірі 30 464,10 грн.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2 141,32 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, а решта витрат позивача зі сплати судового збору, у зв`язку з необхідністю часткової відмови у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Інтермедсервіс" (Україна, 01010, м. Київ, вул. Січневого Повстання (Івана Мазепи), буд. 3А; ідентифікаційний код: 22960290) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (Україна, 01001, м. Київ, вул. Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 40538421) п`ятикратну вартість фактично спожитої теплової енергії в розмірі 30 464 (тридцять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн 10 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 141 (дві тисячі сто сорок одна) грн 32 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 128,68 грн покласти на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17.01.2022

Суддя О.В. Нечай