ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2022 р. Справа№ 910/11332/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Гармаш К.С.,

від відповідача - Кудін О.М.,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Проджект"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 (повний текст рішення складено 01.11.2021)

у справі № 910/11332/21 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРК Інжиніринг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Проджект"

про стягнення 1 920 570, 69 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРК Інжиніринг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Проджект" про стягнення 1 920 570, 69 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач виконав підрядні роботи з порушенням строків, передбачених договором № 01/12-19В від 03.12.2019 року, у зв`язку з чим позивачем нараховані штрафні санкції у розмірі 1 920 570, 69 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Проджект" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРК Інжиніринг" 1 920 570 грн. 69 коп. - неустойки та 28 808 грн. 55 коп. - судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав підрядні роботи з порушенням строку, встановленого пунктом 5.1. договору № 01/12-19В від 03.12.2019 року.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Планета Проджект" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте на підставі неправильного застосування норм чинного законодавства та на підставі висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема скаржник зазначає, що відповідач не міг фактично приступити та виконати роботи в строк по договору підряду №01/12-19В від 03.12.2019 року з підстав того, що він залежав від факту виконання робіт позивачем, тобто за доводами скаржника позивач виконував на об`єкті будівельно-монтажні роботи, які унеможливили вчасно приступити відповідачу до виконання підрядних робіт. Скаржник також звертає увагу, що позивач не надав доказів надання відповідачу фронту робіт та документації для виконання робіт.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Проджект" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 року у справі №910/11332/21 та призначено розгляд справи на 22.12.2021 року.

10.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції без змін.

17.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів засобами електронного зв`язку, від Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Проджект", відповідача у справі, надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Судове засідання, призначене на 22.12.2021 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці з 21.12.2022 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2021 року розгляд справи призначено на 12.01.2022 року.

В судовому засіданні 12.01.2022 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2019 року укладено договір № 01/12-19В, за яким відповідач зобов`язався виконати роботи по влаштуванню системи відеоспостереження, системи контролю доступу, охоронної системи та роботи по влаштуванню волоконно-оптичної лінії зв`язку в будівлі, що розташована за адресою: місто Львів, площа Міцкевича, 10, а позивач - прийняти та оплатити їх вартість. (а.с. 9-11).

Відповідно до п. 2.1. договору загальна ціна договору є договірною, визначається на підставі кошторисів (додатки № 1 до договору) та становить 3 900 003,39 грн. Ціна договору включає в себе вартість робіт та матеріалів і обладнання, які будуть використовуватися при виконанні робіт. Ціна договору тверда.

Згідно пункту 2.2. договору позивач оплачує виконання робіт наступним чином:

- 2 626 029, 86 грн. сплачує як авансовий платіж на підставі виставленого відповідачем рахунку;

- остаточний розрахунок за фактично виконані відповідачем та прийняті позивачем роботи позивач здійснює протягом 5 робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктом 4.2.4. договору встановлено, що відповідач має право ініціювати внесення змін до договору.

Відповідно до п. 5.1. договору строк виконання робіт становить 50 календарних днів з моменту отримання відповідачем авансового платежу згідно пункту 2.2 договору, передачі документації, необхідної для виконання робіт, надання фронту робіт.

Позивач 13.12.2019 року перерахував на рахунок відповідача аванс у розмірі 2 626 029, 86 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2101 від 13.12.2019 року. (а.с. 46).

Також пунктом 6.1. договору встановлено, що виконані роботи відповідач передає, а позивач приймає шляхом підписання акта приймання-передачі виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач протягом періоду часу 16.06.2020 року - 19.02.2021 року виконав підрядні роботи за договором № 01/12-19В від 03.12.2019 року на загальну суму 3 795 232, 93 грн., що підтверджується актами виконаних робіт: № 1 від 16.06.2020 року на суму 235 377,40 грн., № 1 від 16.06.2020 року на суму 598 720,13 грн., № 1 від 16.06.2020 року на суму 86 838,48 грн., № 1 від 16.06.2020 року на суму 55 243,06 грн., № 2 від 17.08.2020 року на суму 259 810,32 грн., № 2 від 17.08.2020 року на суму 540 620,94 грн., № 2 від 17.08.2020 року на суму 6735,60 грн., № 2 від 17.08.2020 року на суму 146 504,52 грн., № 3 від 12.10.2020 року на суму 376 246,08 грн., № 3 від 16.12.2020 року на суму 272 022,96 грн., № 4 від 16.12.2020 року на суму 276 779,23 грн., № 3 від 19.02.2021 року на суму 71 760,00 грн., № 4 від 19.02.2021 року на суму 121 114,80 грн., № 5 від 21.02.2021 року на суму 747 460,41 грн. (а.с. 13-25).

Роботи за вказаними актами виконаних робіт за якістю та кількістю прийняті позивачем без заперечень, про що свідчать підписи та печатки сторін на актах виконаних робіт.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що за порушення строків виконання робіт відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку в розмірі 0, 3 % від вартості невиконаних робіт, за кожний календарний день прострочення виконання робіт.

Також пунктом 8.5. договору встановлено, що для стягнення штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) встановлюється позовна давність тривалістю 3 роки.

Отже,спір у даній справі виник на думку позивача у зв`язку з тим, що відповідач виконав підрядні роботи з порушенням строків, передбачених договором № 01/12-19В від 03.12.2019 року, у зв`язку з чим позивачем нараховані штрафні санкції у розмірі 1 920 570, 69 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що договір №01/12-19В від 03.12.2019 року за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 2 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як веж було вище зазначено, позивач 13.12.2019 року перерахував відповідачу авансовий платіж у розмірі 2 626 029, 86 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2101 від 13.12.2019 року, тобто позивачем виконано умови п. 5.1. договору, а саме вчинено дію (оплата авансового платежу) від якої починається відлік строку виконання робіт за договором.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 5.1. договору здійснення авансового платежу це не єдина дія позивача від якої починається відлік строку виконання робіт за договором.

Так, відповідно до п. 5.1. строк виконання робіт становить 50 календарних днів з моменту отримання відповідачем авансового платежу згідно пункту 2.2 договору, передачі документації, необхідної для виконання робіт, надання фронту робіт.

При цьому, як вірно зазначено місцевим господарським судом, умовами договору жодним чином не передбачено порядку передачі фронту робіт та документації, необхідної для їх виконання.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що матеріали справи не містять доказів передачі фронту робіт та документації, необхідної для їх виконання позивачем відповідачу, однак як вбачається з матеріалів справи відповідач все ж таки виконав роботи за договором.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять кошториси, які свідчать про наявність у відповідача всієї проектної, технічної документації та фронту робіт, оскільки без таких даних, відповідач не сформував би вартість виконання таких робіт, що є істотною умовою договору. (а.с. 12-13).

В той же час, матеріали справи не містять будь-яких звернень відповідача до позивача щодо надання фронту робіт, або щодо неможливості приступити до викання робіт з причини незалежних від нього. Крім цього, відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував дату передачі йому фронту робіт та проектної документації від якої необхідно рахувати 50 календарних днів для виконання робіт.

Посилання відповідача на те, що умовами договору не було встановлено обов`язок відповідача повідомляти позивача про не надання йому фронту робіт оскільки умовами договору не було передбачено строків надання замовником фронту робіт та проектної документації оцінюється колегією суддів критично виходячи з наступного.

Умовами договору було передбачено строк виконання відповідачем робіт (до 01.01.2020 року) та відповідальність останнього за несвоєчасне виконання робіт, що в свою чергу вимагає від самого виконавця (відповідача) діяти добросовісно і обачливо, спонукаючи замовника (позивача) до належного виконання своїх обов`язків передбачених п. 5.1. договору.

Відповідно до ч. 1, ст. 850 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду.

У разі невиконання замовником цього обов`язку підрядник має право вимагати відшкодування завданих збитків, включаючи додаткові витрати, викликані простоєм, перенесенням строків виконання роботи, або підвищення ціни роботи.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач перешкоджав відповідачу належним чином та своєчасно виконати передбачену договором роботу.

Згідно з ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним.

Відтак, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що у даному випадку колегія суддів звертається до принципу більшої вірогідності, до якого вже звертався Верховний суд, зокрема, у Постанові Верховного Суду у справі № 921/319/17-г/11(11/Б-1042(337/7-10) від 12.04.2018 року у справі за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області до ВАТ "Бучацький цукровий завод" про визнання права власності на нежитлову будівлю хлораторної. Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання».

В практиці Європейського суду з прав людини також трапляються рішення, в яких суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 р. (заява № 59166/12) Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський суд з прав людини наголошує, що «У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Оскільки матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не заперечується факт несвоєчасного виконання робіт, а також те, що матеріали справи не місять будь-яких доказів того, що відповідач звертався до позивача щодо надання фронту робіт, у даному випадку принцип більшої вірогідності у сукупності з принципом розумності надає можливість колегії суддів зробити висновок, який ґрунтуючись на встановлених судом першої інстанції фактах, а також доводів сторін, що цілком вірогідним є факт того, що відповідач мав та розумів фронт робіт, який він й виконав.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк виконання підрядних робіт за договором № 01/12-19В від 03.12.2019 року розпочинається з моменту здійснення авансового платежу - з 13.12.2019 року, та закінчується - 01.02.2020 року, тобто, підрядні роботи повинні бути здійснені відповідачем до 01.02.2020 року включно.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що останній акт виконаних робіт підписаний сторонами 19.02.2021 року, тобто місцевий господарський суд вірно встановив, що відповідач виконав підрядні роботи з порушенням строку, встановленого пунктом 5.1. договору № 01/12-19В від 03.12.2019 року.

Також колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом щодо відхилення доводів відповідача, що прострочення строків виконання підрядних робіт за договором № 01/12-19В від 03.12.2019 року зумовлено черговістю виконання робіт за договором № 1-2006/19/ІНЖ від 20.06.2019 року.

Так, в матеріалах справи наявний договір № 1-2006/19/ІНЖ від 20.06.2019 року, який укладений між позивачем та ТОВ «СІ БІ ЕЛЬ», відповідно до п. 2.1. роботи даного договору мають бути завершені та здані замовнику (без зауважень з боку замовника та представника замовника) не пізніше 31.10.2019 року. (а.с. 94-102).

Втім, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що договір № 01/12-19В від 03.12.2019 року не містить жодного посилання на те, що порядок здійснення підрядних робіт залежить від виконання договору № 1-2006/19/ІНЖ від 20.06.2019 року.

Тобто, правовідносини, які виникли у позивача з ТОВ «СІ БІ ЕЛЬ» відповідно до договору № 1-2006/19/ІНЖ від 20.06.2019 року не є предметом дослідження у даній справі.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що строк виконання договору № 1-2006/19/ІНЖ від 20.06.2019 року повинен закінчитися не пізніше 31.10.2019 року, а сторонами у даній справі договір №01/12-19В укладено 03.12.2019 року, тобто по суті вже після дати коли роботи по договору № 1-2006/19/ІНЖ повинні були бути закінчені.

При цьому, доказів того, що роботи за договором № 1-2006/19/ІНЖ від 20.06.2019 року були виконані поза строки передбачені умовами, матеріали справи не містять.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять додаткові угоди до договору № 1-2006/19/ІНЖ від 20.06.2019 року відповідно до яких сторони домовлялись щодо виконання додаткових робіт, не передбачених договором підряду № 1-2006/19/ІНЖ від 20.06.2019 року. (а.с. 103-106).

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що перші підписані акти виконаних робіт по договору №01/12-19В від 03.12.2019 року датовані 16.06.2020 року, в той час, як додаткові угоди №8 та №9 до договору підряду № 1-2006/19/ІНЖ від 20.06.2019 року підписані в липні та листопаді 2020 року, що унеможливлює будь-який зв`язок між зазначеними договорами.

Відтак, колегія суддів, враховуючи вище викладене, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведення позивачем та задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 920 570, 69 грн. неустойки, нарахованої за період часу 02.02.2020 року - 31.07.2020 року.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів переглянувши рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Проджект" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 року у справі №910/11332/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2021 року у справі № 910/11332/21 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11332/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.01.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко