РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2022Справа № 910/16263/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Матюші" (09100, обл. Київська, м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, будинок 1/42, каб. 509; ідентифікаційний код: 03755348)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вотер продакшн" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 42; ідентифікаційний код: 38914209)

про розірвання договору та стягнення 177 873, 40 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Матюші" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вотер продакшн" про розірвання договору № 020/000020/ПВО від 01.04.2020 та стягнення заборгованості в розмірі 177 873, 40 грн, з яких: 160 759, 50 грн - попередньої плати та 17 113, 90 грн - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Матюші" залишено без руху, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду доказів сплати (оригінал платіжного доручення) судового збору в розмірі 73, 10 грн.

29.10.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли докази доплати судового збору в розмірі 73, 10 грн на виконання вимог ухвали суду від 11.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд вказує, що ухвала суду від 02.11.2021 направлялася відповідачу поштовим повідомленням № 538, яке як вбачається з рекомендованого повідомлення, долученого до матеріалів справи, було вручено 11.11.2021.

Проте, суд вказує, що станом на дату ухвалення рішення суду відзив на позовну заяву не надійшов.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Саттранс Моніторинг" (змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Вотер продакшн") (оператор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Матюші" (абонент) укладено договір на поставку, встановлення та обслуговування системи контролю віддалених об`єктів "Саттранс" № 020/000020/ПВО, відповідно до умов якого оператор на умовах, визначених цим договором та додатками до нього, зобов`язується: продати, встановити та налагодити абоненту систему, номенклатура та кількість обладнання з ПЗ якої зазначені у специфікації (додаток № 2 до договору); надавати абоненту послуги, які визначені обраним абонентом тарифним планом (додаток № 3 до договору); здійснювати гарантійне та післягарантійне сервісне обслуговування обладнання системи, яка була придбана абонентом та яка визначена у додатку № 2 до цього договору; в разі необхідності надавати абоненту додаткові послуги, визначені в п. 2.4 цього договору за окремими заявками абонента; абонент на умовах, визначених цим договором та додатками до нього, зобов`язується: прийняти у власність та оплатити вартість системи та її установку; своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість послуг за обраним тарифним планом; своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість сервісного післягарантійного обслуговування системи; найменування, номенклатура, комплектність, кількість та вартість системи, до складу якої входять обладнання та підключення до програмного забезпечення, вказуються у специфікації (додаток № 2 до договору); додатковими послугами, якими абонент має право скористатися від оператора на підставі окремих рахунків, визначеними в п. 2.4.1.-2.4.6. договору.

Пунктом 4.1. договору визначено, що поставка обладнання системи здійснюється протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання оператором оплати за неї, у визначеній у специфікаціях кількості та згідно умов цього договору.

Відповідно до п. 4.3. договору передача обладнання абоненту здійснюється на підставі видаткової накладної та доручення, оформленого належним чином на представника абонента. Оператор формує видаткові накладні в електронному або в паперовому вигляді, що підписуються повноважними представниками обох сторін в момент фактичної передачі обладнання від оператора до абонента. Після підписання видаткової накладної система вважається прийнятою абонентом без зауважень.

Ціна системи, до складу якої входять обладнання та підключення до програмного забезпечення, вартість робіт з установки системи, які можуть включати у себе встановлення контролера, встановлення датчиків рівня пального, та інші роботи за домовленістю сторін, вартість послуг з визначення місцезнаходження об`єктів абонента, вказуються у специфікації (додаток № 2 до договору). Загальна вартість системи визначається сумарною вартістю усіх наданих послуг та поставленого обладнання протягом строку дії цього договору (п. 5.1. договору).

Згідно пп. 6.4.1. договору оператор зобов`язаний поставити для абонента у строки та на умовах, визначених цим договором, систему у кількості та номенклатурі, що визначена у специфікаціях до цього договору.

Пунктом 10.1. договору визначено, що останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення його печатками (у разі наявності) та діє протягом одного року, а в порядку проведення взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Специфікацією системи контролю відділених об`єктів "Саттранс" (додаток № 2 до договору) сторонами погоджено, що вартість обладнання складає 267 679, 00 грн, вартість послуг складає 40 340, 00 грн, витрати на відрядження складають 13 500, 00 грн (на загальну суму поставки 321 519, 00 грн); умови оплати: 50% передплата, 50% протягом 10-ти банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт чи (та) видаткових накладних.

Із позовної заяви вбачається, що 17.04.2020 відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату № 1004 на суму 321 519, 00 грн, а позивачем оплачено вказаний рахунок на суму 160 759, 50 грн (50% передплати), що підтверджується платіжним дорученням № 2981 від 28.04.2020.

Водночас, відповідачем товар і послуги, зазначені в специфікації до договору поставлено не було, послуги відповідно не надані, що призвело до виникнення в останнього заборгованості в розмірі 160 759,50 грн, що й послугувало підставою для звернення до суду з позовом.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 020/000020/ПВО від 01.04.2020, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачем на виконання умов договору здійснено попередню оплату товару на суму 160 759, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2981 від 28.04.2020.

Разом з тим, товар відповідачем поставлено так і не було, послуги відповідно не надані.

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З огляду на викладене вище, оскільки, відповідачем не спростовано доводів позивача, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині здійснення поставки в порядку, як це передбачено умовами договору, а відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 160 759, 50 грн підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем на суму непоставленого товару (267 679, 00 грн) здійснено нарахування пені - 17 113, 90 грн за період з 13.05.2020-13.11.2020 року.

Пунктом 7.5. договору встановлено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при поставці та встановлені системи, оператор сплачує абоненту пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленого обладнання системи за кожен день прострочення поставки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи п. 4.1. договору поставка товару повинна була бути здійснена до 12.05.2020 року.

Таким чином, порушення строку поставки почалось з 13.05.2020.

Суд здійснивши перерахунок пені, відповідно до періодів визначених позивачем, зазначає, що таке нарахування здійснено арифметично, відтак, стягненню на користь позивача у розмірі 17 113, 90 грн.

Щодо вимоги позивача про розірвання договору суд зазначає наступне.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів урегульовано главою 53 ЦК України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів визначено главою 20 ГК України.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцяти денний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 Цивільного кодексу України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавством передбачено випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, підставами для виникнення юридичного спору про розірвання договору, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у частині 2 статті 651 Цивільного кодексу України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у зазначеній нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах.

За імперативними приписами як статті 651 Цивільного кодексу України, так і статті 188 Господарського кодексу України, якою визначено, зокрема порядок розірвання господарських договорів, розірвання договору можливе лише за згодою сторін або у виняткових випадках за рішенням суду у зв`язку з істотним порушенням стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, підставою розірвання договору відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України є істотне порушення стороною цього договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених частиною 2 статті 651 ЦК України. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13, постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/21148/17, постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 913/422/18.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору та шкоди, а й встановити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Отже, як встановлено судом, за умовами договору, на відповідача було покладено зобов`язання поставити позивачу товар, у строки визначені п. 4.1 договору.

Проте, відповідач вказаного товару позивачу не поставив, в тому числі і на момент вирішення спору по суті, чим грубо порушив права позивача.

Позивач зазначив, що у зв`язку із закінченням збору врожаю станом на жовтень 2020 року, останній втратив інтерес щодо поставки і встановлення відповідачем обладнання, визначеного у специфікації до договору.

Відповідач будь-яких доказів щодо поставки товару у відповідності до умов договору та заперечень стосовно доводів позивача суду не надав.

Таким чином, враховуючи умови договору, та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконані зобов`язання щодо поставки товару, у строки, обумовлені умовами договору, в тому числі й на момент вирішення спору по суті.

Відтак, за висновком суду, відповідач в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не поставив передбачений договором товар, тобто, не виконав свої зобов`язання належним чином, за таких обставин, суд вказує, що неотримання позивачем очікуваного при укладенні договору й встановлює істотність порушення відповідачем його умов.

При цьому, суд враховує, що сторонами не було досягнуто згоди про розірвання договору, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2021 позивач направляв відповідачу пропозицію про розірвання договору, укладеного сторонами, яка залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором у повному обсязі, позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні вказаного договору, а тому вимога позивача про розірвання договору на поставку, встановлення та обслуговування системи контролю віддалених об`єктів "Саттранс" № 020/000020/ПВО від 01.04.2020 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129 та 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Матюші" - задовольнити.

2. Розірвати договір на поставку, встановлення та обслуговування системи контролю віддалених об`єктів "Саттранс" № 020/000020/ПВО від 01.04.2020, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Саттранс Моніторинг" (змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Вотер продакшн") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Матюші".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вотер продакшн" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 42; ідентифікаційний код: 38914209) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Матюші" (09100, обл. Київська, м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, будинок 1/42, каб. 509; ідентифікаційний код: 03755348) суму передплати в розмірі 160 759 (сто шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн 50 коп., пеню в розмірі 17 113 (сімнадцять тисяч сто тринадцять) грн 90 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 938 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять вісім) грн 10 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 17.01.2022

Суддя Д.О. Баранов