РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2022Справа № 910/16308/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Будівельно-виробничий комплекс "Маяк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар-Будсервіс"

про стягнення 165 467, 23 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Будівельно-виробничий комплекс "Маяк" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар-Будсервіс" про стягнення 165 467,23 грн заборгованості з орендної плати по договору оренди № 438 від 30.04.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.10.2021 залишив позовну заяву без руху, встановивши порядок та строк усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали. Копія ухвали була направлена судом на адресу позивача засобами поштового зв`язку 13.10.2021.

20.10.2021 від позивача засобами поштового зв`язку надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.10.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/16308/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановив строк учасникам справи для реалізації процесуальних прав.

11.11.2021 відповідач засобами поштового зв`язку (відправлено 09.11.2021) подав відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві зазначив, що у зв`язку із повідомленням позивача у січні 2020 про підвищенням розміру орендної плати, відповідач новий розмір орендної плати не погодив та був вимушений залишити займані приміщення 31.01.2020, за усною домовленістю, що сплачений при укладенні договору гарантійний платіж буде зарахований за січень 2020. Учасник справи наполягає на тому, що зарахуванням позивачем 19718,20 грн гарантійного платежу та оплатою відповідачем додатково 30 000,00 грн фактично компенсував усі витрати, що виникли у січні 2020, до звільнення приміщення 31.01.2020 ним належно виконувались зобов`язання щодо оплати платежів по договору, нарахування плати за паркомісце за відсутності укладених договорів та виставлених рахунків є безпідставним.

У відзиві відповідачем заявлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які він планує понести у зв`язку із розглядом справи становить 12 000,00 грн витрат на професійну (правничу) допомогу.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17.11.2021 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар-Будсервіс" про розгляд у судовому засіданні із викликом сторін справи № 910/16308/21 відмовив.

24.11.2021 позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що за відсутності листів відповідача з відмовою від погодження нової орендної плати, розмір нової орендної плати, на його переконання, є продовженим відповідно до п.4.6 договору; стверджує, що від орендаря письмових повідомлень про розірвання договору, звільнення орендованого приміщення та зарахування гарантійного платежу в рахунок оплати орендної плати за січень 2020 не отримував. На доводи відповідача про безпідставність нарахування плати за паркомісце позивач зауважив, що підтвердженням факту договірних відносин є сплата відповідачем таких платежів за попередній період без зауважень та зберігання за відповідачем паркомісця.

28.12.2021 відповідач засобами поштового зв`язку (відправлено 23.12.2021) подав заперечення на позов.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2018 між ПАТ «Будівельно-виробничий комплекс «Маяк» (орендодавцем за договором, позивачем) та ТОВ «Тар - Будсервіс» (орендарем за договором, відповідач) був укладений Договір оренди нежитлового приміщення № 438, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення, яке є власністю орендодавця, загальною площею 58,34 кв.м. у корпусі 1-ф, загальною площею 70,00 кв.м. у корпусі 10-ф, розташованому за адресою: 04073, м. Київ, вул. Сирецька, 9 (об`єкт оренди») для розміщення офісу або інших цілей, що не суперечать законодавству.

Факт передачі орендодавцем орендарю об`єкта оренди підтверджується підписаним обома сторонами Актом прийому - передачі від 01.05.2018 до договору № 438 від 30.04.2018, копія якого долучена до справи.

Згідно п.3.1-3.3 договору визначено, що строк договору оренди починається з дати підписання акту здачі-приймання і закінчується 31.12.2019 (п.3.1). Строк договору оренди може бути скорочений або подовжений лише за згодою сторін, за виключенням випадків, передбачених ст.9 цього договору (п.3.2). Після закінчення строку оренди і за умови, що орендар виконує всі свої зобов`язання за цим договором, договір оренди вважається автоматично пролонгованим з розміром орендної плати, який діє на момент закінчення дії договору згідно п.3.1.

У п.4.1 договору визначено, що за орендоване приміщення орендар, в розрахунку на місяць, сплачує орендну плату в гривнях, в розмірі 230,00 грн. за один квадратний метр за офіс і 90,00 грн. за один квадратний метр за склад, а всього 19718,20 грн. з ПДВ. Оплата за електроенергію здійснюється за окремо виставленими рахунками. Розмір орендної плати може змінюватися за згодою сторін.

Згідно п. 4.1.1 договору узгоджено, що орендар додатково сплачує орендодавцю експлуатаційні витрати та комунальні витрати згідно до виставлених рахунків - фактур. Орендар має право також орендувати паркомісця, вартість яких здійснюється за окремо виставленими рахунками.

Сторони погодили, що орендна плата нараховується з дати підписання Акту приймання-здачі. Якщо користування об`єктом оренди здійснювалося орендарем неповний місяць, орендна плата зменшиться пропорційно до кількості днів фактичного користування об`єктом. Користування об`єктом оренди в цьому договорі визнається періодом з моменту передачі об`єкту оренди Орендареві і підписання акту здачі-приймання до моменту повернення об`єкту оренди орендодавцю в порядку,

визначеному цим договором (п.4.2 договору).

Відповідно до положень п. 4.3 договору, орендна плата сплачується в безготівковому порядку шляхом банківського переводу на поточний рахунок орендодавця за наступний місяць не пізніше 10-го числа поточного місяця.

Впродовж 5-ти (п`яти) робочих днів з дати підписання договору орендар сплачує на користь орендодавця гарантійний платіж в розмірі місячної орендної плати (п.4.4).

Відповідно до п.4.6 договору визначено, що розмір орендної плати може бути змінений в односторонньому порядку Орендодавцем, не раніше ніж через три місяці з моменту укладення даного договору, шляхом надсилання відповідного листа на адресу Орендаря або вручення його під розписку працівнику Орендаря. Якщо Орендар не погоджується протягом одного тижня з новим розміром орендної плати, він зобов`язаний звільнити орендоване приміщення протягом одного місяця з дня отримання повідомлення про зміну орендної плати і сплатити оренду плату в попередньому розмірі за період до моменту фактичного звільнення приміщення згідно до акту прийому - передачі приміщення. Якщо протягом одного тижня від орендаря не надійшов лист з відмовою від погодження нової орендної плати, новий розмір орендної плати вважається погодженим Сторонами без заперечень.

За умовами п.4.7 договору, Акти виконаних робіт (наданих послуг) по договору підписуються сторонами кожного місяця, до 10-го числа, або вкладаються в поштову скриньку орендаря. Якщо до 15 числа поточного місяця орендар не надав письмових заперечень проти його підписання він вважається підписаним та погодженим орендарем без заперечень.

Звертаючись до суду з даним позов, позивач вказав, що після передачі відповідачу в оренду приміщення за Актом від 01.05.2018, сторонами було змінено відповідно до Протоколів № 1 від 01.09.2018, №2 від 01.04.2019, № 3 від 01.01.2020, № 4 від 01.07.2020 розмір місячної орендної плати. З січня 2020 відповідач допустив порушення зобов`язання з оплати платежів по договору, сплачуючи частково платежі за стоянку автотранспорту на паркомісці, відшкодування витрат по опаленню офісного приміщення, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 165467,23 грн. орендних, комунальних, експлуатаційних платежів та оренди паркомісця. За доводами позивача, відповідач не звертався з ініціативою про розірвання договору, повернення об`єкта оренди за Актом здачі-приймання (повернення) та продовжує використовувати його, як юридичну адресу в своїй господарській діяльності, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; договірні відносини сторін припинені 30.03.2021 відповідно до п.9.5 договору шляхом надсилання позивачем на адресу відповідача Повідомлення про розірвання договору.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся із вимогами про стягнення з відповідача 165 467,23 грн заборгованості з орендної плати по договору оренди № 438 від 30.04.2018.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив про фактичне звільнення приміщення 31.01.2020 у зв`язку із недосягненням згоди щодо підвищення розміру орендної плати, про що позивач був повідомлений; зауважив, що протоколи узгодження договірної ціни № 3 від 01.01.2020, № 4 від 01.07.2020 не підписував, сплачений ним гарантійний платіж у сумі 19 718,20 грн та платежі 18.06.2020 у сумі 20 000,00 грн, 06.08.2020 у сумі 10 000,00 грн. за домовленістю з позивачем мали бути зараховані в якості оплати за січень 2020 року, жодних рахунків на оплату комунальних послуг не отримував, докази їх направлення чи вручення відповідачу позивачем не надано, договорів про використання паркомісця не укладав.

Проаналізувавши доводи учасників справи, норми законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір оренди № 438 від 30.04.2018 є договором оренди та підставою для виконання між сторонами взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами частини першої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною першою статті 286 Господарського кодексу України також визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що за Актом прийому-передачі від 01.05.2018 позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нежитлове приміщення під офіс, загальною площею 58,34 кв.м., та під склад, площею 70,00 кв.м.

Протоколами узгодження договірної ціни № 1 від 01.09.2018, № 2 від 01.04.2019 був змінений визначений у п.4.1 договору щомісячний розмір орендної плати до 22 868,40 гн та 26 018,60 грн. відповідно.

В якості доказів наявності заборгованості відповідача у заявленій сумі 165 467,23 грн по договору № 438 від 30.04.2018 позивачем додано до позову рахунки на оплату № 69 від 09.01.2020 на суму 30 860,70 грн (оренда складського приміщення та офісного приміщення, експлуатаційні витрати, комунальні послуги за січень 2020), № 185 від 31.01.2020 на суму 3 367,12 грн (стоянка автотранспорту на паркомісці, відшкодування витрат по опаленню офісу за січень 2020), № 184 від 03.02.2020 на суму 30 860,70 грн (оренда складського приміщення та офісного приміщення, експлуатаційні витрати, комунальні послуги за лютий 2020), № 329 від 29.02.2020 на суму 3 250,20 грн (стоянка автотранспорту на паркомісці, відшкодування витрат по опаленню офісу за лютий 2020); № 328 від 03.03.2020 на суму 30 860,70 грн (оренда складського приміщення та офісного приміщення, експлуатаційні витрати, комунальні послуги за березень 2020), № 467 від 31.03.2020 на суму 2725,14 грн (стоянка автотранспорту на паркомісці, відшкодування витрат по опаленню офісу за березень 2020); № 468 від 01.04.2020 на суму 20 613,98 грн оренда складського приміщення та офісного приміщення, експлуатаційні витрати, комунальні послуги за квітень 2020), № 598 від 30.04.2020 на суму 1500,00 грн (стоянка автотранспорту на паркомісці за квітень 2020); № 597 від 04.05.2020 на суму 23 801,86 грн (оренда складського приміщення та офісного приміщення, експлуатаційні витрати, комунальні послуги за травень 2020), № 733 від 02.06.2020 на суму 30 860,70 грн оренда складського приміщення та офісного приміщення, експлуатаційні витрати, комунальні послуги за червень 2020), № 861 від 30.06.2020 на суму 2463,33 грн (відшкодування витрат за електроенергію та її транспортування за червень 2020); № 908 від 08.07.2020 на суму 10 150,00 грн (оренда складського приміщення за липень 2020), № 909 від 09.07.2020 на суму 3720,00 грнр (комунальні послуги за липень 2020); № 1037 від 03.08.2020 на суму 10150,00 грн (оренда складського приміщення за серпень 2020).

Однак, вказані рахунки не приймаються судом в якості належної підстави для здійснення розрахунків між сторонами на спірну суму, оскільки з них неможливо встановити дійсний достовірний розрахунок орендної плати та інших платежів, погоджених сторонами у встановленому порядку відповідно до умов договору.

Так, у вказаних рахунках зазначено розмір орендної плати з урахуванням зміни розміру місячної орендної плати з січня 2020 відповідно до протоколу № 3 від 01.01.2020 до 28 235,40 грн за оренду складу та офісу та з липня 2020 відповідно до протоколу № 4 від 01.07.2020 до 10 150,00 грн. за оренду складу.

При цьому, доказів підписання обома сторонами Протоколів узгодження договірної ціни № 3 від 01.01.2020 , № 4 від 01.07.2020, суду не надано. Долучені до позову примірники протоколів № 3, №4 відповідачем не підписані, у відзиві останній категорично заперечував факт їх підписання та надання згоди на підвищення розміру орендної плати з січня 2020 року.

Докази оформлення щомісячних актів виконаних робіт (наданих послуг) по договору відповідно до п.4.7 договору, передання їх для підписання відповідачу, як і наданих вищевказаних рахунків, у матеріалах справи відсутні.

За вказаних обставин, та враховуючи відсутність надання вказаних протоколів для підписання, надсилання листа про зміну розміру орендної плати, надання його під розписку працівнику відповідача, тобто дотримання позивачем встановленого п.4.6 договору порядку зміну розміру орендної плати, суд вважає обґрунтованим та погодженим розмір орендної плати у спірний період у сумі 16 916,60 грн за оренду офісу та 9 100,00 грн за оренду складу, всього 26 018,60 грн. відповідно до протоколу № 2 від 01.04.2019.

Щодо періоду нарахування, суд зазначає, що позивачем фактично заявлено вимоги за період з січня 2020 по серпень 2020 користування майном, паркомісцем.

Доказів підписання сторонами та повернення майна з оренди у встановленому розділом 7 договору порядку - за Актом здачі-приймання, у т.ч. у спірний період, суду не надано.

Доводи відповідача, що об`єкт оренди був повернений 30.01.2020 за усною домовленістю, судом відхиляються, як такі, що не доведені належними засобами доказування та не відповідають умовам розділу 7 договору щодо повернення майна з оренди за Актом приймання передачі за участю уповноважених представників сторін або комісією орендодавця або орендаря у випадку незабезпечення ними участі уповноважених представників.

Таким чином, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано підстави для нарахування орендної плати за користування майном у спірний період.

Щодо підстав нарахування решти включених до рахунків та суми позову платежів з відшкодування експлуатаційних витрат, комунальних послуг, послуг стоянки автотранспорту на паркомісці, відшкодування витрат по опаленню офісу, суд зазначає, що доказів понесення позивачем вказаних витрат від надавачів послуг з поставки теплової енергії для опалення та інших комунальних послуг, експлуатаційних витрат, як і виставлення відповідачу рахунків на оплату вказаних платежів відповідно до п.4.1.1 договору, суду не надано, обставини надання, закріплення за відповідачем паркомісця, визначення розміру плати за його користування не доведено.

Аргументи позивача, викладені у відповіді на відзив про виконання відповідачем зобов`язання зі сплати оренди паркомісця у попередні періоди за виставленими рахунками, не є належними доказами у справі.

Таким чином, враховуючи принцип змагальності та покладення тягаря доказування обставин, якими обґрунтовано позов на позивача, підстави для стягнення з відповідача вказаних платежів, включених до рахунків на оплату, відсутні.

Враховуючи наведене, позовні вимоги задовольняються судом в частині стягнення 134 593,40 грн боргу, розрахунок розміру якого здійснено в межах заявленого періоду, виходячи з вартості щомісячної орендної плати за користування складом та офісом у сумі 26 018,60 грн за січень - червень 2020 та вартості щомісячного розміру орендної плати за користування складом у липні-серпні 2020, з урахуванням сплаченого позивачу 19 718,20грн гарантійного платежу та 20 000,00 грн часткових оплат, що підтверджено позивачем.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин.

Щодо решти аргументів учасників справи, суд визнає їх такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення 134 593,40 грн боргу. В решті суми позову належить відмовити за недоведеністю підстав нарахування.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар-Будсервіс" (04073, м. Кмїв, вул. Сирецька, буд. 9, корп. 6-Ф, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Будівельно-виробничий комплекс "Маяк" (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 9, ) 134 593 (сто тридцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто три) грн 40 коп боргу, 1846 (одну тисячу вісімсот сорок шість) грн 45 коп витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, передбачені розділом IV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак