ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/4416/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гадірову Туралу Рафіг огли

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126)
до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, просп. Індустріальний, буд. 3)
про стягнення 7807560,83 грн.
за участю

представників:

позивача - Шемаєва В.В., довіреність №01-23/386 від 23.12.2021

відповідача - Вишневська Г.В., довіреність №1/54 від 11.01.2022

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" про стягнення 7807560,83 грн., з яких: заборгованість за електричну енергію у розмірі 7762993,16 грн., пеня у розмірі 36826,83 грн., 3% річних у розмірі 6675,38 грн., інфляційні втрати у розмірі 1065,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано на неналежне виконання з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії споживачу №341 від 01.01.2019 в частині повної та своєчасної оплати вартості електричної енергії за серпень-вересень 2021 р.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається із витрат зі сплати судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 117113,41 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.11.2021 відкрито провадження у справі № 922/4416/21, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 09.12.2021 о 12:15.

02.12.2021 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. №28495), який досліджено та долучено до матеріалів справи.

09.12.2021 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано уточнений відзив на позовну заяву (вх. №29043), який досліджено та долучено до матеріалів справи.

09.12.2021 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано клопотання про відкладення підготовчого засідання (вх. №29044).

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 09.12.2021 задоволено клопотання відповідача про відкладення судового засідання та підготовче засідання відкладено на 21.12.2021 о 12:10.

10.12.2021 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відповідь на відзив на позовну заяву (вх. №29226), яку досліджено та долучено до матеріалів справи.

21.12.2021 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача зареєстровано клопотання (вх. №30087), в якому позивач повідомляє суд про сплату відповідачем заявленої до стягнення суми заборгованості за електричну енергію у розмірі 7762993,16 грн. в добровільному порядку та просить суд повернути позивачу з державного бюджету частину сплаченого судового збору за звернення з позовом до суду, пропорційно до зменшених позовних вимог. Крім того, вказує, що з урахуванням проведених відповідачем сплат, позовні вимоги складаються з пені у розмірі 36826,83 грн., 3% річних у розмірі 6675,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1065,46 грн.

21.12.2021 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано клопотання (вх. №30095), в якому відповідач повідомляє суд про сплату заявленої до стягнення заборгованості за електричну енергію у розмірі 7762993,16 грн. у добровільному порядку, про що вказує на відповідні докази сплати та просить суд відмовити у задоволенні позову у відповідній частині. Крім того, зазначає, що в частині стягнення з відповідача суми штрафних санкцій за порушення строків виконання умов договору заперечує частково, на суму пені.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.01.2022 о 12:30.

Позивач у судове засідання 11.01.2022 з`явився та підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 36826,83 грн., 3% річних у розмірі 6675,38 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1065,46 грн. Проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені заперечив у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 11.01.2022 з`явився, зазначив про сплату заявленої до стягнення заборгованості за електричну енергію у розмірі 7762993,16 грн. та просив суд зменшити розмір пені на 100%.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, а тому суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 11.01.2022 на підставі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, суд установив наступне.

У зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017, ПрАТ "Харківенергозбут" з 01.01.2019 є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.06.2018 за № 505.

ПрАТ "Харківенергозбут", як постачальник електричної енергії за вільними цінами, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 312 (далі - Правила), та на умовах договору постачання електричної енергії споживачу.

На виконання пункту 13 розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії" під час здійснення заходів з відокремлення було створено електропостачальника ПрАТ "Харківенергозбут" (надалі - позивач, постачальник), а АТ "Харківобленерго" виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами (частина друга статті 56 Закону).

Пунктом 3.2.1 Правил передбачено, що електропостачальники, які постачають електричну енергію споживачам на роздрібному ринку, мають самостійно розробити форму відповідного договору на основі примірного чи типового договору, який є додатком до цих Правил. Розроблені форми договорів електропостачальники мають оприлюднювати на своїх офіційних веб-сайтах.

Відповідно до пункту 3.2.5 Правил укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Згідно пункту 3.2.10 Правил за наявності публічних комерційних пропозицій електропостачальник розміщує на веб-сайті та в центрах обслуговування споживачів бланк заяви-приєднання до договору постачання електричної енергії споживачу.

Публічний договір постачання електричної енергії споживачу, комерційні пропозиції та заява-приєднання розміщені на офіційному веб-сайті ПрАТ "Харківенергозбут": www.zbutenergo.kharkov.ua.

Враховуючи зазначене та беручи до уваги, що Приватним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" (надалі - відповідач, споживач) було надано підписану Заяву - приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції № 4, Договір про постачання електричної енергії споживачу № 341 від 01.01.2019 (надалі - договір) вважається укладеним (а.с. 14-28).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 01.02.2019 між ПрАТ "Харківенергозбут" та АТ "ХАРП" було укладено Додаткову угоду до Договору № 341 з 01.01.2019 (а.с. 32), відповідно до умов п. 1.1. якої з метою удосконалення та поліпшення системи взаємовідносин щодо постачання електричної енергії споживачу, сторони домовились здійснювати електронний документообіг між постачальником та споживачем через систему електронного документообігу для віддаленого обслуговування споживачів (Система ЕДО). В подальшому з 01.12.2020 було змінено комерційну пропозицію на Комерційну пропозицію № 3 Ф-Р.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до пункту 5.5 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Пунктом 5.6 та пунктом 5.10 договору передбачено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, споживач здійснює оплату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії через постачальника.

Згідно з пунктом 5.7 договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції. За умовами пунктів 4 Комерційної пропозиції №3 Ф-Р розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг спожитої електричної енергії, визначений за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунку споживачу постачальником, в якому зазначаються суми до сплати за спожиту електричну енергію.

Пунктом 6.2 договору визначено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Пунктом 5 комерційної пропозиції №3 Ф-Р встановлено, що рахунок за спожиту електричну енергію надається споживачу до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем.

Відповідно до умов п. 3.11 Додаткової угоди від 01.02.2019, факт надсилання сторонами електронних документів фіксується в Системі ЕДО; сторони погодили, що наявність в Системі ЕДО запису про надсилання відповідного електронного документу є достатньою правовою підставою для підтвердження належного виконання умов Договору, Правил, інших нормативно-правових актів; при наявності такого запису відповідний електронний документ вважається доставленим та отриманим адресатом. Отже, днем (датою) отримання споживачем рахунку є день (дата) направлення його постачальником в Системі ЕДО.

Крім того, згідно пунктів 4.12, 4.13 розділу IV Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Пунктом 10 Постанови визначено, що до запуску електронної платформи Датахаб функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.

У відповідності до пункту 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

За вимогами пункту 9.1.1 Розділу IX Кодексу комерційного обліку електричної енергії обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється у вигляді електронних документів відповідно до стандартів інформаційного обміну Датахаб, що розробляються адміністратором комерційного обліку та затверджуються Регулятором.

Отже, розрахунки за спожиту електроенергію АТ "ХАРП" проведені позивачем на підставі переданих у відповідності до наведених вимог показів приладу обліку від операторів системи розподілу - АТ "Харківобленерго" та ДП "НЕК "Укренерго".

Звертаючись до суду із даним позовом ПрАТ "Харківенергозбут" зазначає, що згідно з переданими операторами системи розподілу даними для АТ "ХАРП" було сформовано наступні рахунки за електричну енергію:

- за травень 2021 на суму 2565460,66 грн. Рахунок було надіслано відповідачу в Системі ЕДО 09.06.2021, строк оплати рахунку до 24.06.2021. Рахунок було оплачено платіжні дорученнями № 5229 від 14.07.2021 на суму 1500000,00 грн., № 6397 від 30.07.2021 суму 500000,00 грн., № 6804 від 06.08.2021 на суму 460000,00 грн. та № 6816 від 09.08.2021 на суму 105460,66 грн. Загальна сума боргу на кінець місяця 2565460,66 грн.

- за червень 2021 на суму 3368457,14 грн. Рахунок надіслано відповідачу в Системі ЕДО 08.07.2021, строк оплати рахунку до 22.07.2021. Рахунок було оплачено платіжним дорученнями № 6816 від 09.08.2021 на суму 894539,34 грн. та № 1399 від 10.08.2021 суму 2473917,80 грн. Загальна сума боргу на кінець місяця 5933917,80 грн.

- за серпень 2021 на суму 4574161,91 грн. Рахунок надіслано відповідачу в Системі ЕДО 06.09.2021, строк оплати рахунку до 20.09.2021. Рахунок частково оплачено платіжними дорученнями № 7365 від 25.08.2021 на суму 2439,37 грн., № 9530 від 29.09.2021 на суму 1000000,00 грн. та № 10740 від 13.10.2021 на суму 1500000,00 грн. Загальна сума боргу на кінець місяця 4571722,54 грн.

- за вересень 2021 на суму 5691270,62 грн. надіслано відповідачу в Системі ЕДО 06.10.2021, строк оплати рахунку до 22.10.2021. Загальна сума боргу на кінець місяця 7762993,16 грн.

Таким чином, позивачем наголошено, що останнім належним чином та в повному обсязі виконано свої договірні зобов`язання, однак оплата з боку відповідача спожитої електричної енергії здійснювалась з порушенням встановлених договором строків, що мало наслідком виникнення заборгованості у розмірі 7762993,16 грн. та стало підставою для нарахування та заявлення до стягнення пені у розмірі 36826,83 грн., 3% річних у розмірі 6675,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1065,46 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як зазначено в статті 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 2 статті 714 ЦК України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, зміна або розірвання договору допускається тільки за угодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі з підстав, установлених договором або законом. Тобто, припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем оформлено рахунки та акти приймання-передачі електричної енергії за спожиту відповідачем електричну енергію за договором про постачання електричної енергії №341 від 01.01.2019 за травень 2021 у розмірі 2565460,66 грн., червень 2021 у розмірі 3368457,14 грн., серпень 2021 у розмірі 4574161,91 грн., вересень 2021 у розмірі 5691270,62 грн. (а.с. 33-36, 40-43 ).

Перевіривши правомірність нарахованої та заявленої позивачем до стягнення заборгованості за електричну енергію у розмірі 7762993,16 грн. суд встановив, що розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вказана суму заборгованості є обґрунтованою, арифметично вірною, підтвердженою матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем було здійснено платежі з метою сплати заявленої до стягнення заборгованості за електричну енергію, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями: №12543 від 12.11.2021 на суму 2000000,00 грн., №12839 від 19.11.2021 на суму 1000000,00 грн., №13285 від 26.11.2021 на суму 2940000,00 грн., №13391 від 29.11.2021 на суму 600000,00 грн., №13423 від 30.11.2021 на суму 520000,00 грн. та №14489 від 20.12.2021 на суму 2779331,80 грн. із відповідним призначення платежу.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість за електричну енергію у розмірі 7762993,16 грн. за договором про постачання електричної енергії споживачу №341 від 01.01.2019 за серпень-вересень 2021 р. у відповідача відсутня.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З наведених положень процесуального закону слідує, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З підстав наведеного, сплата відповідачем заборгованості за електричну енергію у розмірі 7762993,16 грн. за договором про постачання електричної енергії споживачу №341 від 01.01.2019 за серпень-вересень 2021 р. у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України тягне за собою закриття провадження у вказаній частині позовних вимог у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 6675,38 грн., інфляційних втрат у розмірі 1065,46 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до умов п. 8 Комерційної пропозиції №3 Ф-Р у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених п. 5 та п. 4 комерційної пропозиції, постачальник має право провести нарахування за весь час прострочення, у тому числі: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу, 3 % річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних у розмірі 6675,38 грн., інфляційних втрат у розмірі 1065,46 грн., суд встановив, що дані нарахування відповідають умовам договору та Комерційної пропозиції №3 Ф-Р, вимогам законодавства, розрахунок виконано арифметично вірно, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення 3% річних у розмірі 6675,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1065,46 грн. є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у розмірі 36826,83 грн., суд враховує наступне.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідності до пункту 5.8 договору якщо споживач не здійснив оплату за цим договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.

Як зазначено судом вище, п. 8 Комерційної пропозиції №3 Ф-Р сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених п. 5 та п. 4 комерційної пропозиції, постачальник має право провести нарахування за весь час прострочення, у тому числі, зокрема пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені суд встановив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, умовам договору та Комерційної пропозиції №3Ф-Р, розрахунок є арифметично вірним, у зв`язку з чим позовна вимога щодо стягнення пені у розмірі 36826,83 грн. визнається судом обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, що викладено у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд, в межах дискреційних повноважень вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №916/376/19; від 09.02.2021 у справі №904/157/20 тощо.

В обґрунтування наявності підстав для зменшення заявленої до стягнення пені у розмірі 36826,83 грн. на 100 % відповідачем вказано, що за даними фінансової звітності за 9 місяців 2021 р. збиток АТ "ХАРП" складає 132710,00 грн., непокритий збиток складає 1476157,00 грн. Заборгованість з оплати праці станом на 01.11.2021 згідно звіту №3-борг складає 42696,50 грн. При цьому вказано, що 04.02.2021, 26.05.2021, 30.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено договори про реструктуризацію заборгованості №72, №1р/21, №77, якими передбачено штрафні санкції за несвоєчасний розрахунок від суми порушення графіку сплат.

Таким чином, відповідачем вказано, що порушення зобов`язання за договором №341 від 01.01.2019 з боку відповідача щодо несвоєчасної сплати рахунків позивача не завдає збитків іншим учасникам господарських відносин, що є підставою для звільнення від штрафних санкцій відповідно до ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Заперечуючи проти доводів відповідача щодо звільнення від сплати заявленої до стягнення пені позивачем вказано, що таке звільнення порушить баланс інтересів сторін, нарахований розмір пені є незначним порівняно із сумою заборгованості, відсутність коштів на своєчасне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань не може слугувати підставою для звільнення від сплати нарахованої відповідно до умов договору №341 від 01.01.2019, Комерційної пропозиції №3 Ф-Р та норм законодавства пені.

У даному разі судом враховано, що нарахована та заявлена до стягнення пеня у розмірі 36826,83 грн. за неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань не є надмірно великим розміром нарахованих штрафних санкцій порівняно з заборгованістю за електричну енергію у розмірі 7762993,16 грн.

Суд зазначає, що неустойка має подвійну правову природу - є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. При цьому завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Таким чином, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер. Слід також враховувати, що сторони укладаючи договір погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, порядок розрахунків, відтак відповідач прийнявши на себе зобов`язання за спірним договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань та ризиками своєї господарської діяльності.

Щодо доводів відповідача про погіршення фінансового стану та те, що своєчасність виконання зобов`язань підприємством ускладнюється дією карантинних заходів, введених на території України та держав контрагентів через COVID-2019, а тому товариство працює на умовах обмеженого ведення господарської діяльності, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, погіршення фінансового стану не звільняє його від обов`язку своєчасно виконати господарські зобов`язання.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 23.03.2018 року у справі №904/6252/17, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17, від 07.11.2019 у справі №916/1345/18, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19.

Окрім того, погіршення фінансового стану юридичної особи та неможливість своєчасно виконати взяті на себе договірні зобов`язання не корелюється із положеннями статті 42 ГК України, відповідно до якої підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до вказаної правової норми, у разі здійснення підприємницької діяльності її суб`єкт має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від вчинення таких дій.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, беручи до уваги необхідність дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, заявлена сума пені є незначною порівняно із значним розміром допущеної відповідачем заборгованості, суд приходить до переконливого та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про звільнення від сплати штрафних санкцій.

Згідно з вимогами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Разом з тим, з`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Окрім того, суд зауважує, що зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Наявні в матеріалах справи докази були ретельно досліджені судом і наведених вище висновків щодо наявності підстав для часткового задоволення позову не спростовують.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 668,51 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, просп. Індустріальний, буд. 3, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126, ) пеню у розмірі 36826,83 грн., 3% річних у розмірі 6675,38 грн., інфляційні втрати у розмірі 1065,46 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 668,51 грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Закрити провадження у справі в частині заборгованість за електричну енергію у розмірі 7762993,16 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "13" січня 2022 р.

Суддя Г.І. Сальнікова