РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2022Справа № 910/17558/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Н-М"

до Київської міської ради

про визнання договору поновленим

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явились;

Від відповідача: Поліщук М.В., уповноважена особа.

ВСТАНОВИВ:

09.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю "Н-М" з вимогами Київської міської ради про визнання договору поновленим.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17558/17 та справу призначено до розгляду на 27.10.2017.

26.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення та документи на виконання вимог ухвали суду.

27.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неможливістю представника взяти участь у судовому засіданні та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариством "ВТБ Банк".

Суд відмовив у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариством "ВТБ Банк", зазначивши, що мотиви та підстави відмови будуть викладені судом у процесуальному документі за результатами розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2017 розгляд справи відкладено на 17.11.2017.

17.11.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме доказів направлення (вручення), що підлягають направленню на адресу позивача у порядку ст. 33 Закону України "Про оренду землі", зокрема письмові заперечення щодо користування земельною ділянкою або повідомлення про припинення або розірвання договору, або інші документи, що підтверджують намір припинити/розірвати договір оренди.

17.11.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариством "ВТБ Банк".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.11.2017р. по справі №910/17558/17 зобов`язано Київську міську раду надати суду докази направлення на адресу позивача письмових заперечень щодо користування земельною ділянкою; повідомлення про припинення або розірвання договору; документи, що підтверджують намір припинити чи розірвати договір оренди земельної ділянки від 31.10.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. та зареєстрованого в реєстрі за №813 та зареєстрованого головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 03.11.2005р. (запис державної реєстрації договорів №66-6-003060); зупинено провадження у справі №910/17558/17 за позовом ТОВ "Н-М" до Київської міської ради про визнання договору поновленим до набрання законної сили рішенням суду у справі №910/1335/17 за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ТОВ "Н-М" про повернення земельної ділянки.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 апеляційну скаргу ТОВ "Н-М" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.11.2017р. по справі №910/17558/17 - без змін.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 року № 05-23/986/21 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ" та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021 року, справа № 910/17558/17 передана для розгляду судді Мандриченку О. В. у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Отрош І. М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2021 поновлено провадження у справі № 910/17558/17 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, розгляд справи призначено на 17.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/17558/17 до судового розгляду по суті на 07.12.2021.

У судовому розгляді по суті 07.12.2021 оголошувалась перерва до 11.01.2022.

У cудовому засіданні 11.01.2022 представник відповідача проти позовних вимог заперечував, у задоволені позову просив відмовити.

Представник позивача в судове засідання 11.01.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 11.01.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Київською міською радою 07.07.2005 в межах компетенції винесено рішення "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Н-М" земельних ділянок для завершення будівництва та реконструкції експериментально-виробничого комбінату з подальшою експлуатацією та обслуговуванням оптово-торговельної бази з митним складом, супермаркетом та швейним цехом на вул. Сиваській, 1-а у Дніпровському районі м. Києва" № 532/3108.

31.10.2005 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Н-М" (орендар) укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки, за яким позивач на підставі рішення Київської міської ради від 07.07.2005 № 532/3108 за актом приймання-передачі передав, а відповідач прийняв в орендну (строкове платне користування) земельну ділянку з наступними характеристиками: місце розташування - вул. Сиванська, 1-а у Дніпровському районі м. Києва, розмір - 16 630 кв м (в тому числі в межах червоних ліній - 12 260 кв м), цільове призначення - для організації будівельних робіт, кадастровий номер - :66:048:0010 (п. 1.1, п. 2.1).

Відповідно до п. 2.2 цього договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2 021 290,13 грн.

Строк дії договору був встановлений тривалістю три роки (п. 3.1).

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 759 Цивільного кодексу України.

У розумінні Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 ст. 2).

У п. 7.1 договору сторони погодили, що після припинення строку дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

До обов`язків орендаря за договором було віднесено, серед іншого, обов`язок повернути земельну ділянку у стані, придатному для її подальшого використання, після припинення дії договору (п. 8.4).

У матеріалах справи міститься акт обстеження земельної ділянки від 16.01.2017 № 17-003904, складений Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890 та запиту Прокуратури міста Києва від 12.01.2017 № 05/2/3-5вих-17.

Згідно даного акту обстеження встановлено, що земельна ділянка (кадастровий номер :66:048:0010) огороджена спільним парканом з земельною ділянкою (кадастровий номер :66:048:004) та охороняється. На ділянці знаходиться пункт охорони, металеві контейнери та припарковано кілька автомобілів, тобто, спірна ділянка фактично використовується.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції станом на час закінчення договору оренди землі - 03.11.2010) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Згідно з п. 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз`яснено, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки.

При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011) до ст. 33 Закону України "Про оренду землі", судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону України "Про оренду землі" не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов`язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Таким чином, твердження позивача щодо того, що договір оренди земельної ділянки автоматично пролонгований на той самий строк і на тих самих умовах до 30.11.2020 суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Судом встановлено, що згідно з п. 3.1 договору, строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився 03.11.2010.

Вказаний договір оренди земельної ділянки не поновлювався у зв`язку з податковою заборгованістю Товариства з обмеженою відповідальністю "Н-М".

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічне положення також передбачено п. 11.3 договору оренди.

Таким чином, враховуючи наявну заборгованість по орендній платі за землю, позивач втратив переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Крім того, рішення Київської міської ради про поновлення договору оренди землі не приймалося, додаткова угода до договору не укладалася.

Судом встановлено, що Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Н-М" (відповідач) про повернення земельної ділянки та просив суд зобов`язати відповідача повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 16 630 кв.м., кадастровий номер :66:048:0010, що розташована по вул. Сиваській, 1-а у Дніпровському районі міста Києва, у стані, придатному для подальшого використання.

Ухвалою від 27.06.2018 Господарський суд міста Києва позов задовольнив повністю, зобов`язав ТОВ "Н-М" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 16 630 кв. м. (кадастровий номер :66:048:0010), яка розташована по вул. Сиваській, 1-А у Дніпровському районі міста Києва у стані, придатному для подальшого використання.

Постановою від 17.01.2019 Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ТОВ "Н-М" залишив без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі №910/1335/17 залишив без змін.

Постановою Верховного Суду від 26.03.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/1335/17 залишено без змін.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду - порушені відповідачем, а відтак - вимоги позивача є необґрунтованими, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову та інші витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.01.2022 р.

Суддя О.В. Мандриченко