ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/840/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л. М. , секретар судового засідання Андріїв Л. Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03117

до відповідача Фізичної особи-підприємця Синичака Миколи Васильовича, АДРЕСА_1

про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 127500 грн.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

ВСТАНОВИВ: Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Синичака Миколи Васильовича про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 127500 грн.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою суду від 30.08.2021, позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Після усунення недоліків позовної заяви, 09.09.2021, судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідні строки для подачі сторонами відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

30.09.21 від фізичної особи-підприємця Синичак Миколи Васильовича до суду надійшов відзив на позовну заяву від 28.09.2021 (вх.№15275/21).

Ухвалою від 20.10.2021 суд постановив: перейти до розгляду справи № 909/840/21 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначив підготовче засідання.

В судове засідання 12.01.2021 представники сторін не з`явилися.

12.01.2021 розгляд справи по суті завершено; суд ухвалив вступну та резолютивну частини рішення. Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах справи ухвалах суду та відображено у протоколах судових засідань.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю правових підстав для стягнення з відповідача в порядку регресу, відповідно до пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхового відшкодування у сумі 127500 грн, що було сплачено позивачем власнику пошкодженого автомобіля внаслідок заподіяної ДТП, винуватцем якого є ОСОБА_1 , що керував автомобілем (Renault реєстраційний номер НОМЕР_1 у складі напівпричепа Schmitz, реєстраційний номер НОМЕР_2 ), страхувальником якого є відповідач.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що в грудні 2020 року на прохання свого знайомого, ОСОБА_1 , на підставі усної домовленості, передав йому для користування для власних потреб вказаний автомобіль у технічно справному стані, що підтверджується, в тому числі, Протоколами перевірки технічного стану транспортного засобу складеного ТзОВ "Текстон", страхові поліси № АР/ 7930492, на автомобіль та № АР/ 7930493, на причеп та свідоцтва про реєстрацію вказаних транспортних засобів. Жодних трудових договорів, цивільно-правових угод чи будь-яких інших правових відносин, крім домовленості двох фізичних осіб, між ними не було. У постанові Бучацького районного суду встановлено, що на момент вчинення ДТП, ОСОБА_1 , є непрацюючий.

Зазначає, що позивач у вказаних правовідносинах неправильно визначив відповідача як фізичну особу-підприємця, а позов до відповідача як до фізичної особи, повинен заявлятися за правилами цивільного судочинства та підсудний судам загальної юрисдикції.

Також, відповідач зазначив, що посилання позивача на наявність підстав для звернення до суду про відшкодування в порядку регресу застосування положень п.п. г) п.38.1.1. ст. 38 Закону є безпідставним, оскільки матеріалами доданими до позовної заяви, спростовується твердження що транспортний засіб до ДТП не відповідав технічному стану.

Обставини справи. Оцінка доказів.

23 грудня 2020 близько 20 год. 20 хв., у автомобіля Renault Premium 420 д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz scs 24, д.н.з. № НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 відбулося відпадання двох шин з лівої осі напівпричепа, в результаті чого транспортному засобу Mercedes-Benz Sprinter 316 д.н.з. НОМЕР_4 , завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 11.02.2021, визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 316 д.н.з. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_2 .

Збиток, завданий в результаті пошкодження вказаного автомобіля, згідно звіту автотоварознавчого дослідження, становив 167107,25 грн.

Згідно полісу серії АР№ 7930493 від 22.02.2020, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Renault Premium 420 д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz scs 24, д.н.з. № НОМЕР_3 , Синичака М.В. була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС".

Згідно Полісу, страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 130000 грн, розмір франшизи - 2500 грн.

29.12.2020 ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивачем, згідно платіжного доручення №176241 від 16.04.2021, перераховано страхове відшкодування в сумі 127500 грн ОСОБА_2 .

Як встановлено судом, ОСОБА_1 на час настання ДТП, керував автомобілем марки Renault д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz scs 24, д.н.з. № НОМЕР_3 , не перебуваючи у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем Синичаком М. В.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем на підставі усної домовленості з Синичак М.В. , який є власником зазначеного транспортного засобу.

Як вбачається з повідомлення Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про ДТП, водій автомобіля марки Renault Premium 420 д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz scs 24, д.н.з. № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , вказує що попав у яму, внаслідок чого сталася ДТП.

В матеріалах справи наявні Протоколи перевірки технічного стану транспортного засобу № 00985-00491-20 на автомобіль Renault д.н.з. НОМЕР_1 , № 00985-00490-20 на напівпричеп Schmitz, д.н.з. № НОМЕР_3 , складені 10.07.2020 року ТЗоВ "Текстон", згідно яких транспортні засоби визнано технічно справними.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Висновок суду.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статей 1187, 1188 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Вищевказана норма встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться:

а) перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо;

б) завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до статті 1191 ЦК України.

Наявність трудових відносин між володільцем та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки має підтверджуватись відповідними доказами, зокрема документами про наявність трудових відносин тощо. На виникнення зобов`язання володільця (власника) транспортного засобу щодо відшкодування заподіяної ним майнової шкоди впливають обставини, такі як в який саме час було заподіяно шкоду (під час виконання трудових чи службових обов`язків); чи було джерело підвищеної небезпеки надано працівникові в процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З аналізу статей 1172 та 1187 Цивільного кодексу України слідує, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Для покладення на юридичну особу, фізичну особу - роботодавця, відповідальності, передбаченої статті 1172 Цивільного кодексу України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Обґрунтовуючи позов поданий до відповідача як до фізичної особи-підприємця Синичака М. В., позивач зазначає, про наявність обов`язку з відшкодування шкоди, завданої його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем Синичаком М. В.

Також, у постанові Бучацького районного суду Тернопільської області від 11.02.2021 зазначено, що ОСОБА_1 є непрацюючим.

Отже, позивачем не доведено факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем Синичаком М. В., що є безумовною підставою для покладення на фізичну особу-підприємця відповідальності, передбаченої статтями 1187, 1172 Цивільного кодексу України.

З огляду на вказане, позовні вимоги заявлені до Синичаком М. В. як до фізичної особи-підприємця є необґрунтованими.

Відповідно до пункту г підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

При цьому, позивачем не надано суду доказів перебування автомобіля марки Renault Premium 420 д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz scs 24, д.н.з. № НОМЕР_3 , у технічно несправному стані.

Необґрунтованими є посилання позивача на Порядок перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 05.08.2008, №974, оскільки позивачем не доведено, що під час настання страхового випадку, автомобіль Renault Premium 420 д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz scs 24, д.н.з. № НОМЕР_3 , використовувався фізичною особою саме як перевізником.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено підставності позовних вимог. З огляду на вказане, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2270 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, враховуючи те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 2, 53, 73, 74, 77, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у позові Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до фізичної особи-підприємця Синичака Миколи Васильовича про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 127500 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.01.2022

Суддя Л. М. Неверовська