РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2022Справа № 910/17155/21

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Свириденко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина"

вул. Шевченка, 100А, м. Бориспіль, Київська область, 08301

до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС"

вул. Набережне Шосе, буд. 2, м. Київ, 04070

про стягнення 877 755,95 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (далі-відповідач) про стягнення 877 755,95 грн. за договором поставки №52.20-282 від 06.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №910/17155/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 24.11.2021.

15.11.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому частково заперечив проти нарахування пені до моменту виконання рішення та проти заявленого розміру витрат на правову допомогу.

22.11.2021 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою суду від 24.11.2021 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні на 22.12.2021.

21.12.2021 позивачем подано пояснення по справі, в котрих відмовляється від вимоги нарахування пені до моменту виконання рішення суду.

Протокольною ухвалою суду від 22.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.01.2022.

В судове засідання 18.01.2022 з`явився представник позивача, надав пояснення по суті справи та підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 18.01.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

06.08.2020 р. ТОВ «Дніпрошина» уклало із КП «Київпастранс» договір поставки №52.20-282, за яким Позивач зобов`язався поставити Відповідачу шини пневматичні.

На виконання умов договору, Позивачем було здійснено поставку, а Відповідачем прийнято товар на суму 798 030,00 грн. згідно видаткових накладних №413 від 18.08.2020 р.. №482 від 11.09.2020 р., №593 від 30.09.2020 р.

Розрахунок за поставлений Товар здійснюється Покупцем протягом 60 робочих днів з дати підписання Покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію Товару (п. 4.1 Договору).

За твердженням позивача, проти котрого не заперечував відповідач, Постачальник, виконав свої зобов`язання за договором Поставки та здійснив поставку Товару Покупцю, але Покупцем товар оплачений був лише частково на загальну суму 62 000,00 грн.

Таким чином, свої зобов`язання стосовно поставки на адресу Покупця Товару на суму 798 030,00 грн. згідно видаткових накладних №413 від 18.08.2020 р.. №482 від 11.09.2020 р., №593 від 30.09.2020 р. виконало в повному обсязі, а Покупець порушив умови Договору та створив заборгованість по Договору №52.20-282 від 06.08.2020 в розмірі 736 030,00 грн.

Однак, за твердженням позивача, відповідач у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договором не здійснив оплату поставленого на його адресу Товару.

Отже, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що станом на 23.10.2021 сума основного боргу відповідача за поставлений позивачем та частково оплачений відповідачем Товар складає 736 030,00 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

На виконання умов Договору та заявки позивач здійснив поставку товару на суму

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання з оплати суми у розмірі 736 030,00 грн. відповідачем не виконано. Вказане відповідачем не заперечується.

Таким чином, позовні вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 736 030,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 45 508,84 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3. Договору №52.20-282 від 06.08.2020 Сторони передбачили, що за порушення термінів оплати Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару, за кожен день прострочення оплати.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 45 508,84 грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача 3% річних у розмірі 24 405,19 грн. та інфляційні втрати у розмірі 73 811,92 грн. Стосовно вказаних позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 24 405,19 грн. та інфляційні втрати у розмірі 73 811,92 грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Заперечення відповідача проти позовних вимог суд розглянув та відхилив як такі, що не спростовують заявлені вимоги, зважаючи на обставини, викладені вище.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (вул. Набережне Шосе, буд. 2, м. Київ, 04070; ідентифікаційний код 31725604) на Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрошина" (вул. Шевченка, 100А, м. Бориспіль, Київська область, 08301; ідентифікаційний код 41676522) 736 030,00 грн. - основного боргу, 45 508,84 грн. - пені, 22 405,19 грн. -3% річних, 73 811,92 грн. - інфляційних втрат, та судовий збір у розмірі 13166,35 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 24.01.2022

Суддя М.О. Лиськов