За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акку-енерго»
до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
про стягнення 1467519,18 грн
Представники учасників справи:
від позивача: Подольський В.О.;
від відповідача: Найденко І.О.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Акку-енерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач) про стягнення 1467519,18 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на корить Товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-енерго" 3% річних у розмірі 510693,45, інфляційні втрати у розмірі 921906,52 грн та судовий збір у розмірі 21489,00 грн.

При цьому, у позовній заяві та клопотанні від 07.12.2021 позивачем зазначено, що розрахунок витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, та докази понесення витрат на правову допомогу будуть подані до суду в порядку частини 8 статті 129 ГПК України.

У встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строк від позивача надійшло клопотання про стягнення понесених витрат на оплату правничої допомоги з доказами їх понесення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 призначено розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Акку-енерго» про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на 11.01.2022.

06.01.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокатів, з підстав того, що зазначена сума витрат у розмірі 70000,00 грн на професійну правничу допомогу є неспівмірною з огляду на відсутність розумної необхідності витрат у вказаному розмірі. При цьому, зауважує на тому, що дана справа не є складною, зі сформованою сталою судовою практикою, а тому не потребує значних зусиль у доведенні обставин, враховуючи, що предметом позовних вимог є лише стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Крім того, зауважує на тому, що позивачем не доведено реальну необхідність у здійсненні представництва інтересів позивача двома адвокатами, враховуючи, що позовна заява ґрунтується на вимогах претензії, в якій вже були здійсненні розрахунки спірних сум, яка датована до укладення угоди про надання правової допомоги.

В судовому засіданні 11.01.2022 позивач підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат; відповідач просив відмовити у стягненні судових витрат.

Приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В той же час, враховуючи встановлені приписами ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вимоги до змісту рішення суду та визначений у ст. 240 Господарського процесуального кодексу України порядок проголошення судового рішення, вбачається, що у разі якщо учасник справи в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів у справі заявив про намір подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду докази на підтвердження розміру судових витрат, суд, після надходження відповідних доказів від учасника справи, може вирішити питання щодо розподілу судових витрат не інакше як шляхом ухвалення додаткового рішення.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 у справі №910/13060/21 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи на оплату послуг професійної правничої допомоги, оскільки представники позивача скористалися своїм правом на подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у даній справі у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з поданого клопотання, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 70000,00 грн на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію угоди про надання правової допомоги від 15.06.2021, укладеної між адвокатським об`єднанням «Консулат» (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Акку-енерго» (далі - клієнт), додаткової угоди від 15.06.2021 до вище вказаної угоди, рахунків на оплату №106 від 02.08.2021 та №110 від 02.09.2021 з доказами їх оплат, довідку №470/21 від 01.12.2021 про планові розрахунки оподаткування та виплат гонорару, ордери серій АА №1127394, АІ №1162868, виданих Адвокатським об`єднанням «Консулат» на ім`я Подольського В.О. та Проценка О.В. відповідно.

За умовами пункту 1 угоди про надання правової допомоги від 15.06.2021 (далі - угода), виконавець приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту з наступних правових питань (далі - справа), а саме: здійснити представництво та захист прав та інтересів клієнта в державних органах України, в тому числі у судових органах України будь-якої ланки, а також перед будь-якими особами публічного чи приватного права, з питань стягнення на користь клієнта грошових коштів (3% річних та індексу інфляції) з ДП «НАЕК «Енергоатом», у зв`язку з несвоєчасною оплатою останнім отриманих від клієнта товарів згідно з договором поставки №53-129-01-18-01534 від 03.09.2018, №53-129-01-19-01769 від 15.02.2019 та №53-129-01-19-01916 від 16.07.2019.

Для виконання даної угоди виконавець призначає адвоката (адвокатів), які є членами адвокатського об`єднання «Консулат» (пункт 2 угоди).

У пункті 5 угоди вказано, що визначений цією угодою обсяг правової допомоги може бути змінений (збільшений/зменшений) виключно за згодою сторін шляхом укладення додаткової письмової угоди.

За надання правової допомоги клієнт сплачує на поточний банківський рахунок виконавця гонорар. Розмір гонорару, порядок та строки його оплати буде визначатися сторонами у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною даної угоди (пункт 6 угоди).

Пунктом 7 угоди передбачено, що після виконання даної угоди сторонами складається та підписується на протязі 3-х робочих днів акт про надання правової допомоги (юридичних послуг).

Угода набирає чинності з моменту її підписання і припиняється виконанням умов угоди сторонами (пункт 24 угоди).

Умовами додаткової угоди від 15.06.2021 до угоди про надання правової допомоги від 15.06.2021 визначено, що розмір гонорару виконавця за надання правової допомоги клієнту в суді першої інстанції є фіксованим та становить 70000,00 грн, які сплачуються клієнтом рівними частинами по 35000,00 грн на підставі відповідного рахунку. Оплата здійснюється у строк: перша частина в розмірі 35000,00 грн до 15.08.2021; друга частина в розмірі 35000,00 грн до 15.09.2021.

На підставі угоди про надання правової допомоги від 15.06.2021 виконавцем виставлені рахунки на оплату №106 від 02.08.2021 та №110 від 02.09.2021 на суму 35000,00 грн кожний, які оплачені клієнтом за платіжними дорученнями №3790 від 10.08.2021 та №3930 від 03.09.2021.

За актом про надання правової допомоги від 15.12.2021, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками, клієнт та виконавець підтвердили надання правової допомоги згідно угоди про надання правової допомоги від 15.06.2021 у період з 15.06.2021 по 15.12.2021 (включно) вартістю 70000,00 грн. У вказаному акті сторони вказали про відсутність претензій одна до одної.

Згідно опису виконаних робіт (наданих послуг) за угодою про надання правової допомоги від 15.06.2021 у справі №910/13060/21 виконавцем надані такі види послуг: правовий аналіз наданих клієнтом первинних документів, допомога клієнту у зборі додаткових документів, консультація клієнта та узгодження правової позиції; підготовка позовної заяви з додатками; підготовка та засвідчення копії позовної заяви з додатками для відповідача; направлення позовної заяви на адреси відповідача та суду засобами поштового зв`язку; участь у судовому засіданні 28.09.2021; підготовка клопотання до суду про долучення до матеріалів справи доказів; участь у судовому засіданні 19.10.2021; вивчення відзиву відповідача на позовну заяву, підготовка відповіді на відзив, направлення відповіді на відзив на адреси відповідача та суду засобами поштового зв`язку; участь у судовому засіданні 09.11.2021; участь у судовому засіданні 23.11.2021; підготовка клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на правову допомогу; участь у судовому засіданні 14.12.2021.

При цьому, представник позивача наголошує на тому, що при встановленні гонорару у розмірі 70000,00 грн взято до уваги кількість адвокатів, які будуть займатися справою, їх досвід, складність справи, час, який буде витрачено на підготовку та розгляд справи, розмір податків та обов`язкових платежів до бюджету, які будуть сплачені із суми гонорару.

Судом встановлено, що Проценко Олександр Васильович та Подольський Вадим Олегович є адвокатами в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вище наведеній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», рішення у справі «Баришевський проти України», рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України», рішення у справі «Двойних проти України», рішення у справі «Меріт проти України»).

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

З огляду на вищевикладене суд зауважує, що посилання представників позивача на те, що втручання у договірні відносини з виконавцем в частині визначення розміру гонорару за своїм наслідком може суперечити свободі договору з посиланням на правові позиції Верховного Суду, носить характер вибіркового цитування текстів постанов Верховного Суду, без урахування загальної правової позиції та за інших фактичних обставин, викладених в них, тому за спірних правовідносин не приймаються судом до уваги.

З опису виконаних робіт (наданих послуг) за угодою про надання правової допомоги від 15.06.2021 у справі №910/13060/21, вбачається, що адвокатами надані клієнту, зокрема, такі послуги, як підготовка та засвідчення копії позовної заяви з додатками для відповідача, направлення позовної заяви на адреси відповідача та суду засобами поштового зв`язку, направлення відповіді на відзив на адреси відповідача та суду засобами поштового зв`язку.

За приписами п. 9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

В той же час, така послуга як підготовка та засвідчення копій, направлення засобами поштового зв`язку копій заяв по суті справи не може бути віднесена до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в статтях 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому такі витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу. Схожа за своїм змістом правова позиція щодо застосування норм права, викладена в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №9901/264/19.

При цьому, відповідач у клопотанні про зменшення витрат позивача на правову допомогу заперечив проти їх відшкодування у заявленому розмірі, посилаючись на те, що заявлені витрати не є співмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. Відповідач зауважує на тому, що заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим та не підтвердженим, а самі витрати на професійну правничу допомогу у справі не відповідають критерію їх реальності, а також необхідності залучення позивачем двох адвокатів для захисту своїх прав та інтересів, зважаючи на те, що предметом судового спору було стягнення компенсаційний втрат за договорами поставки зі сталою судовою практикою у розрізі спірних правовідносин.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на характер спірних правовідносин, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі (стягнення компенсаційних втрат за договорами поставки), обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та викладених в ній доводів, висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, а також те, що вступ додаткового адвоката від позивача відбувся вже під час здійснення провадження у справі (ордер виданий 19.10.2021, а провадження у справі відкрито 27.08.2021) і є власним волевиявленням позивача без наведення будь-якої об`єктивної необхідності, зважаючи на те, що справа не є складаною за своєю суттю, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням обсягу наданих послуг (п.2 ч.5 ст. 129 ГПК України).

За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 35000,00 грн, що є пропорційним до предмету спору та є співмірним із складністю справи, часом та обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт.

Керуючись статтями 129, 130, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Акку-енерго» (04209, м. Київ, вул. Полярна, буд. 12-А; ідентифікаційний код 31902769) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн 00 коп.

2. Видати наказ позивачу після набрання додатковим рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення суду складено та підписано 19.01.2022.

Суддя Т.В. Васильченко