РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 м. КиївСправа № 910/17755/21

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРТОЛ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "РІСТЕЙЛ ГРУП";

про: стягнення 54.000,00 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРТОЛ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "РІСТЕЙЛ ГРУП" (далі - відповідач) про стягнення 54.000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем здійснено поставку товару позивачу неналежної якості за договором поставки, укладеним між сторонами спору у спрощений спосіб, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 54.000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/17755/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив враховуючи поставку товару позивачу належної якості.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Позивачем, на підставі рахунку відповідача від 04.06.2021 № 2416 на суму 54.000,00 грн., здійснено оплату товару (Канат ф=3,3мм оц ГОСТ 3069-80) на підставі платіжного доручення від 07.06.2021 № 122 на суму 54.000,00 грн. Зазначений товар отриманий позивачем. Вказані обставини сторони спору не заперечують.

Приписами частини 1 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Факт поставки відповідачем та отримання позивачем товару свідчить про виникнення між сторонами спору договірних правовідносин з поставки товару, відтак, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору поставки є предмет та ціна, які узгоджені сторонами спору у названих документах.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач стверджує, що після прийняття товару останнім виявлено недоліки поставленого товару, оскільки такий товар не відповідає вимогам ГОСТ 3069-80, про що позивачем складений акт від 12.07.2021 № 1/07.

Приймаючи до уваги те, що в результаті листування між сторонами спору відповідачем не здійснено заміну поставленого товару, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості 54.000,00 грн. у вигляді вартості товару.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Приписом частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 ЦК України).

Приймаючи до уваги фактичне отримання товару відповідача, позивач, за висновками суду, мав перевірити якість поставленого відповідачем товару при фактичному його отриманні.

При цьому, умов поставки, отримання, повернення та якості товару, сторонами спору у письмовій формі у вигляді договору купівлі-продажу (поставки) не укладено.

Більш того, в матеріалах поданого відзиву наявний сертифікат якості № 7215-19 приватного акціонерного товариства "ВО "СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР" про відповідність товару (Канат ф=3,3мм оц ГОСТ 3069-80) вимогам ГОСТ 3069-80.

Вказані обставини позивачем не спростовані, відповідь на відзив позивачем до суду не подано, в той час, як докази направлення відповідачем відзиву на позов та додатків до нього на адресу місцезнаходження позивача наявні в матеріалах справи у вигляді опису вкладення до поштового відправлення.

Враховуючи викладені вище обставини, та в їх сукупності, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 54.000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Так, об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 № 922/445/19 містяться наступні висновки: "Так, господарські суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.".

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 19.10.2021 № 19/10/2021, укладений між відповідачем та адвокатом Тесля А.В., а також додаток від 09.11.2021 № 2 до такого договору з описом наданих послуг відповідно до пункту 1.1 такого додатку на суму 10.000,00 грн.

Приписами частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, відповідач не скористався своїм правом на подання до суду обгрунтованої заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу із доведенням неспівмірності таких витрат, в порядку, визначеному приписами частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги розгляд даної справи в порядку (за правилами) спрощеного провадження без виклику сторін та об`єм наданих послуг з правової допомоги, зазначений у пункті 1.1 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 19.10.2021 № 19/10/2021, доведений відповідачем розмір витрат відповідача на правову допомогу, за висновками суду, становить 10.000,00 грн.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, витрати позивача та відповідача на правову допомогу покладаються на позивача, відповідно до приписів пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРТОЛ" (Україна, 04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ МЕЛЬНИКОВА , будинок 2/10, корпус 17, ідентифікаційний код: 37615961) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РІСТЕЙЛ ГРУП" (Україна, 03115, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 118, офіс 511, ідентифікаційний код: 42405794) витрати на правову допомогу в сумі 10.000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац