ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 січня 2022 року Справа № 903/987/21

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/987/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агідель» до Фермерського господарства «Рудь Петра Михайловича» про стягнення 30291,40 грн.,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агідель» подало у позов до Фермерського господарства «Рудь Петра Михайловича» про стягнення 30291,40 грн.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Позивач в позовній заяві просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу не пізніше 2-х календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви та подати суду докази направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів, а саме опис вкладення в поштовий конверт.

08.12.2021 позивач подав до суду опис вкладення у цінний лист, накладну та квитанцію про надіслання копії позовної заяви з додатками відповідачу.

Відповідач ухвалу суду отримав 09.12.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №101.

Строк для подання відзиву - до 24.12.2021 включно.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2019-2020 років Фермерське господарство «Рудь Петра Михайловича» (далі - ФГ «Рудь Петра Михайловича» та/або Відповідач) здійснювало поставку Товариству з обмеженою відповідальністю «Агідель» (далі -ТОВ «Агідель», позивач паливних дров (далі- Товар).

В грудні 2020 року, між ТОВ «Агідель» та ФГ «Рудь Петра Михайловича» досягнуто домовленостей щодо поставки товару на грудень 2020 року та січень 2021 року.

Так, 25.12.2020 Відповідач здійснив поставку Товару позивачу на загальну суму 54841,60 грн., а 29.12.2020 на загальну суму 36740,00 грн., що підтверджується накладними №212 від 25.12.2020 та №211 від 29.12.2020 (а.с.8-9).

ТОВ «Агідель» здійснило оплату грошових коштів на загальну суму 184 500,00 грн. без ПДВ на користь Відповідача за поставку Товару згідно рахунку № 4-6 від 30.12.2020, що підтверджується платіжним дорученням №6672 від 30.12.2020 (а.с.7).

Частина грошових коштів на суму 91581,60 грн. без ПДВ сплачених ТОВ «Агідель» згідно платіжного доручення №6672 від 30.12.2020 отримано ФГ «РУДЬ ПЕТРА МИХАЙЛОВИЧА» в якості оплати за Товар, який був поставлений згідно накладної №212 від 25.12.2020 на суму 54 841,60 грн. без ПДВ та накладної №211 від 29.12.2020 року на суму 36740,00 грн. без ПДВ, решта 92 918,40 грн. - в рахунок оплати за поставку Товару, що мала відбутись до 31.01.2021.

Враховуючи здійснення ТОВ «Агідель» оплати за Товар згідно платіжного доручення №6672 від 30.12.2020 року (наявність оплати на суму 92 918,40 грн.), ФГ «РУДЬ ПЕТРА МИХАЙЛОВИЧА» здійснило поставку Товару на загальну суму 62 627,00 грн. без ПДВ, що підтверджується накладною №27 від 16.01.2021 на суму 25 095,00 грн. без ПДВ (кількість - 47,8 скл.м.3), накладною №25 від 22.01.2021 на суму 23 012,00 грн. без ПДВ (кількість - 52,3 скл.м.3) та накладною №26 від 22.01.2021 на суму 14 520,00 грн. без ПДВ (кількість - 33,0 скл.м.3).

Однак, товар на загальну суму 30291,40 грн. без ПДВ Відповідач згідно домовленостей не поставив.

Позивач направив відповідачеві вимогу №02-2/245.1 від 19.07.2021, яку останній отримав 29.07.2021 (а.с.13-14), у якій вимагав негайно сплатити суму заборгованості, яка утворилася внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поставці товару в сумі 30291,40 грн.

18.08.2021 позивач повторно надіслав на адресу відповідача вимогу №02-2/292 від 17.08.2021, в якій просив протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання даної вимоги поставити ТОВ «Агідель» на птахоферму с. Павловичі (Волинська обл., Володимир-Волинський р-н, с. Павловичі, вул. Паламарчука, 50) дрова кількістю 68,84 м.3 на загальну суму 30291,40 грн. без ПДВ (ціна 440,00 грн. без ПДВ/м.3) або повернути на розрахунковий рахунок ТзОВ «АГІДЕЛЬ» (р/р НОМЕР_1 в AT «Укрексімбанк») грошові кошти на суму 30291,40 грн. без ПДВ за оплачений, проте не поставлений Товар (а.с.15-17), яку відповідач отримав 20.08.2021.

Між ТОВ «Агідель» та ФГ «РУДЬ ПЕТРА МИХАЙЛОВИЧА» було досягнуто усіх істотних умов щодо поставки паливних дров. Відповідач приступив до фактичного виконання договірних відносин шляхом здійснення відповідних поставок Товару, а Товариство здійснило їх оплату.

Станом на день розгляду справи ФГ «РУДЬ ПЕТРА МИХАЙЛОВИЧА» не здійснило поставку ТОВ «Агідель» оплаченого Товару та не повернуло останньому сплачені грошові кошти.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі усної домовленості, за умовами якої відповідач зобов`язувався поставити позивачу товар, а позивач сплатити його вартість. За загальним порядком укладання господарських договорів вони викладаються у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).

Правочин, відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Отже, з огляду на положення наведених правових норм та дій сторін, які полягають у тому, що позивач прийняв запропоновані умови та перерахував плату за товар, а відповідач зобов`язався поставити обумовлений сторонами товар, суд приходить до висновку про існування між сторонами договірних відносин, а отже виникнення у сторін цивільних прав і обов`язків.

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є відносинами з купівлі-продажу та відповідають статті 655 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов`язок покупця оплатити товар, передбачений у частині 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець, після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на товар зобов`язаний оплатити його вартість, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Питання попередньої оплати товару урегульоване у статті 693 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Судом встановлено, що позивач перерахував відповідачу передоплату у розмірі 184500,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 30.12.2020 №6672, отже позивач виконав передбачені договором умови для виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Згідно з положеннями ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі шляхом подання позову.

Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Тобто, позивач самостійно обрав спосіб захисту свого порушеного права, відмовився від прийняття виконання зобов`язання та вимагає повернення попередньої оплати.

Відповідачем не було доведено факту належного виконання зобов`язання щодо поставки товару. Отже, сума попередньої оплати в розмірі 30291,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 30291,40 грн.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Рудь Петра Михайловича» (вулиця Нова,1В, с.Хмелів, Володимир-Волинський р-н, Волинська область, 44762, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агідель» (вулиця незалежності,106, смт.Торчин, Луцький р-н, Волинська обл., 45612, ) 30291,40 грн. (тридцять тисяч двісті дев`яносто одна гривня сорок копійок) оплати за непоставлений товар, а також 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар