ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року Справа № 918/935/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

судді Мельник О.В.

секретар судового засідання Орловська Т.Й.

за участю представників:

позивача: не з`явився

відповідача: Гутнік М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.21р. в частині стягнення судового збору та розподілу судових витрат у справі №918/935/21 (суддя Пашкевич І.О., м.Рівне, повний текст складено 23.11.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" (53210, Дніпропетровська обл., місто Нікополь, вул. Каштанова, будинок 58, квартира 2, )

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, )

про стягнення 505 842, 33 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості за Договором поставки №53-122-01-21-10621 від 12.04.2021 в сумі 505 842,33 грн. з яких: 436 080,00 грн. основного боргу, 30 525,60 грн. штрафу, 34 886,40 грн. пені та 4 350,33 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 18.11.2021 року у справі №918/935/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості в сумі 505 842,33 грн. задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" 380 000 грн. 00 коп. основного боргу та 7 587 грн. 63 коп. судового збору. Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості в сумі 56 080,00 грн. основного боргу, 30 525,60 грн. штрафу, 34 886,40 грн. пені та 4 350,33 грн. інфляційних втрат закрито.

Не погоджуючись з ухваленим рішення в частині стягнення судового збору та розподілу судових витрат Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.2021 у справі №918/935/21 в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на користь ТОВ «ВЕНТУРАНІК» 7587,63 грн. судового збору та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕНТУРАНІК» із державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнути з ДП «НАЕК» «Енергоатом» на користь ТОВ «ВЕНТУРАНІК» 50 відсотків судового збору в розмірі 3793,82 грн.

Вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, в результаті чого судовий збір стягнуто з відповідача без врахування норми визначеної ч. 1 ст. 130 ГПК України.

У відповіді на відзив від 11.11.2021 за № 472 позивач заявив про зменшення позовних вимог на 30 525,60 грн. (штраф 7%), 34 886,40 грн. (пеня) та 4 350,33 грн. (інфляційні нарахування). Просив суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3 793,81 грн. та прийняти рішення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору у розмірі 3 793,81 грн. Крім цього, у відзиві на позовну заяву від 04.11.2021 за № 19326/001-юр відповідач визнав суму основного боргу та просив суд, в порядку ч. 1 ст. 130 ГПК України, вирішити питання щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову.

Приймаючи рішення від 18.11.2021 суд першої інстанції зазначив, що відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Зважаючи на викладене судовий збір покладається на відповідача повністю, оскільки внаслідок дій останнього, що полягали у несвоєчасній сплаті заборгованості, спір подано на розгляд господарського суду.

Стосовно посилання сторін на статтю 130 ГПК України суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначена норма ГПК України не пов`язує можливість вирішення питання про повернення судового збору у зв`язку з частковим визнанням відповідачем позовних вимог чи частковою відмовою позивачем від позову. Оскільки відповідач визнав позов лише в частині суми основної заборгованості, про що зазначив у першій заяві поданій ним по суті спору, а решту заборгованості, що є предметом спору відповідач заперечив, а відмова позивача від позову теж стосувалася лише частини вимог, суд не вбачає за можливе застосування статті 130 ГПК України до спірних правовідносин.

З таким висновком суду першої інстанції відповідач не погоджується, оскільки ні у частині 1 статті 130 ГПК України, ні у частині 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" законодавцем не зазначено про необхідний обсяг визнання позовних вимог відповідачем чи відмови від позовних вимог позивачем (повне визнання (відмова) чи часткове), від якого може залежати прийняття рішення про повернення позивачу із державного бюджету 50% сплаченого судового збору.

Отже, на думку скаржника суди, розглядаючи клопотання особи про повернення 50% суми сплаченого судового збору в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, мають керуватися, як нормами спеціального Закону України "Про судовий збір", так і положеннями ГПК України, які повністю кореспондуються між собою.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.21р. в частині стягнення судового збору та розподілу судових витрат у справі №918/935/21 та розгляд апеляційної скарги призначено на 19 січня 2022 року.

04 січня 2022 року від ТОВ «ВЕНТУРАНІК» надійшов лист в якому позивач погоджується з позицією та доводами апелянта, зазначеними в апеляційній скарзі та просить суд задовольнити апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» в частині стягнення та розподілу судових витрат та просить суд розглядати справу за відсутності представника товариства.

В судовому засіданні 19.01.2022 представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.2021 у справі №918/935/21 в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на користь ТОВ «ВЕНТУРАНІК» 7587,63 грн. судового збору та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕНТУРАНІК» із державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнути з ДП «НАЕК» «Енергоатом» на користь ТОВ «ВЕНТУРАНІК» 50 відсотків судового збору в розмірі 3793,82 грн.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" в судовому засіданні 19.01.2022 обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" слід задовольнити, а рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.21р. в частині стягнення судового збору та розподілу судових витрат у справі №918/935/21 скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2021 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (Замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" (Постачальник) та було укладено договір поставки №53-122-01-21-10621 з додатками (далі за текстом - Договір, а.с. 10-17).

Договір підписаний повноважними представниками постачальника та замовника, а також скріплений відбитками печаток вказаних юридичних осіб. Доказів недійсності Договору повністю чи в частині до матеріалів справи не надано.

Відповідно до умов п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №l (додаток 1 до договору, а.с. 16).

Пунктом 2.3 Договору, визначено, що кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації №1 (Додаток №1).

Підписанням специфікації №1 до Договору постачальником та замовником погоджено кількість та ціну за одиницю товару, а також його загальну вартість (а.с. 16).

Згідно п. 8.4 Договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до замовника з моменту поставки продукції.

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2 Договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію. Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Позивач в позовній заяві зазначив, та не заперечив відповідач, що ярлик на придатну продукцію №1-3-48, передбачений умовами Договору, було виготовлено 16.06.2021 року.

На виконання умов Договору постачальником було поставлено замовнику продукцію на загальну суму 436 080,00 грн. що підтверджується видатковою накладною №11 від 07.06.2021 (а.с. 18).

Отже, враховуючи умови Договору у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлену продукцію у розмірі 436 080,00 грн з ПДВ з 17.06.2021 по 31.07.2021 (останній день оплати).

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем заборгованість у розмірі 436 080,00 грн. за поставлену по Договору продукцію на момент звернення з позовною заявою не оплачена.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав на адресу відповідача претензію №420 від 08.10.2021 (а.с. 28), однак остання залишена підприємством без задоволення.

Таким чином, станом на дату звернення позивачем з позовною заявою до Господарського суду Рівненської області - 21.10.2021, підприємство не виконало свій обов`язок з оплати за поставлену продукцію в сумі 436 080,00 грн., що стало підставою для звернення до суду.

08 листопада 2021 року від відповідача до Господарського суду Рівненської області надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній, повідомив про визнання основної суми боргу в розмірі 436 080,00 грн. у зв`язку з чим просив при прийнятті рішення врахувати положення частини 1 статті 130 ГПК України щодо повернення позивачу 50% судового збору. Також, повідомив про часткову оплату основної заборгованості за договором в сумі 56 080,00 грн. на підтвердження чого додав до відзиву відповідне платіжне доручення. Разом з тим, з посиланням на частину 2 статті 231 ГК України, заперечив проти стягнення штрафу та пені, оскільки вважає, що таке нарахування суперечить законодавству та умовам договору, у якому відсутні умови про розмір та базу нарахування пені та штрафу за порушення строків оплати поставленої продукції замовником (а.с. 39-42).

15 листопада 2021 року від позивача до Господарського суду Рівненської області надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої товариство погодилось з тим, що відповідачем сплачено 56 080,00 грн. основного боргу, у зв`язку з чим сума основного боргу за договором поставки наразі складає 380 000,00 грн. У зв`язку з тим, що підприємство визнало позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості, позивач зменшує позовні вимоги в частині нарахованих санкції у розмірі 30 525,60 грн. штрафу, 34 886,40 грн. пені та 4 350,33 грн. інфляційних втрат, та просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 380 000,00 грн. і прийняти рішення щодо повернення з державного бюджету 50% судового збору у розмірі 3793,81 грн. (а.с. 58).

Враховуючи, подану позивачем відповідь на відзив суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 380 000,00 грн. основного боргу; провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 56 080,00 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору; провадження у справі в частині стягнення 30 525,60 грн. штрафу, 34 886,40 грн. пені та 4 350,33 грн. інфляційних втрат підлягає закриттю на підставі п.4 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Щодо посилання відповідача та позивача на статтю 130 ГПК України в частині повернення з Державного бюджету України позивачу 50% сплаченого останнім судового збору, суд першої інстанції зазначив, що зазначена норма ГПК України не пов`язує можливість вирішення питання про повернення судового збору у зв`язку з частковим визнанням відповідачем позовних вимог чи частковою відмовою позивачем від позову. Оскільки відповідач визнав позов лише в частині суми основної заборгованості, про що зазначив у першій заяві поданій ним по суті спору, а решту заборгованості, що є предметом спору відповідач заперечив, а відмова позивача від позову також стосувалась лише частини вимог, суд першої інстанції не вбачав за можливе застосування статті 130 Господарського процесуального кодексу України до спірних правовідносин.

Таким чином, судом першої інстанції рішенням Господарського суду Рівненської області від 18.11.2021 року у справі №918/935/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості в сумі 505 842,33 грн. задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" 380 000 грн. 00 коп. основного боргу та 7 587 грн. 63 коп. судового збору. Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості в сумі 56 080,00 грн. основного боргу, 30 525,60 грн. штрафу, 34 886,40 грн. пені та 4 350,33 грн. інфляційних втрат закрито.

Однак, колегією суддів встановлено, що вищезазначені висновки суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та розподілу судових витрат не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" оскаржує рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.21р. у справі №918/935/21 в частині стягнення 7 587 грн. 63 коп. судового збору та відмови у розподілу судових витрат у разі визнання позову, а саме повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В іншій частині рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.21р. у справі №918/935/21 відповідачем не оскаржується.

Отже, рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.21р. у справі №918/935/21, з урахуванням вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції переглядається лише в оскаржуваній частині.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України "Про судовий збір".

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" до Господарського суду Рівненської області позовної заяви про стягнення заборгованості за Договором поставки №53-122-01-21-10621 від 12.04.2021 в сумі 505 842,33 грн. з яких: 436 080,00 грн. основного боргу, 30 525,60 грн. штрафу, 34 886,40 грн. пені та 4 350,33 грн. інфляційних втрат, позивачем до Державного бюджету України в якості судового збору було сплачено 7587,64 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 21.10.2021 року №264 (а.с. 4).

У подальшому, розглянувши питання щодо відповідності поданого позову вимогам процесуального законодавства, Господарський суд Рівненської області ухвалою від 27.10.2021 року у справі №918/935/21 відкрив провадження та постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 18.11.2021 року, а також встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом 15-денного строку з дня вручення ухвали про відкриття провадження ухвали (а.с. 34-35).

Так, згідно ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

За вимогами ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Таким чином, з урахуванням вказаних вище вимог процесуального закону, вказаною вище ухвалою суду першої інстанції, розгляд справи №918/935/21 по суті повинен розпочатися з відкриттям першого судового засідання - 18.11.2021.

На виконання ухвали Господарського суду Рівненської області від 27.10.2021 року, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" скористалося своїм процесуальним правом на подання відзиву та 08.11.2021 року подало відзив на позовну заяву, у якому відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов в частині основної суми боргу в розмірі 436 080,00 грн. та просив при прийнятті рішення врахувати положення частини 1 статті 130 ГПК України щодо повернення позивачу 50% судового збору.

Разом з тим, 15.11.2021 року від позивача до суду першої інстанції надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що відповідачем сплачено 56 080,00 грн. основного боргу, у зв`язку з чим сума основного боргу за договором поставки складає 380 000,00 грн. та у зв`язку з тим, що підприємство визнало позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості, позивач зменшує позовні вимоги в частині нарахованих санкції у розмірі 30 525,60 грн. штрафу, 34 886,40 грн. пені та 4 350,33 грн. інфляційних втрат, та просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 380 000,00 грн. і прийняти рішення щодо повернення з державного бюджету 50% судового збору у розмірі 3793,81 грн. (а.с. 58).

Судом першої інстанції за результатами розгляду відповіді позивача на відзив в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 56 080,00 грн. основного боргу закрито провадження на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України за відсутністю предмету спору та провадження у справі в частині стягнення 30 525,60 грн. штрафу, 34 886,40 грн. пені та 4 350,33 грн. інфляційних втрат закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Згідно п.5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачем відповідне клопотання про повернення судового збору з підстав закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору щодо частини основної суми в розмірі 56080,00 грн. до суду першої інстанції не подавалось.

Водночас, закриття провадження у даній справі щодо стягнення 30 525,60 грн. штрафу, 34 886,40 грн. пені та 4 350,33 грн. інфляційних втрат у зв`язку з відмовою позивача від позову, враховуючи приписи п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" не надає позивачу право звернення з клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору у даній частині.

Таким чином, враховуючи закриття провадження судом першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 56 080,00 грн. основного боргу та 30 525,60 грн. штрафу, 34 886,40 грн. пені та 4 350,33 грн. інфляційних втрат, предметом позову у даній справі став залишок основної заборгованості в розмірі 380 000,00 грн.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні положення містить ч.1 ст.130 ГПК України, а саме, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, оскільки судом першої інстанції за результатом розгляду даної справи ухвалене рішення про часткове задоволення позову та стягнуто з відповідача 380 000,00 грн. основного боргу, розмір якого входить в суму 436 080,00 грн. основної заборгованості щодо якої відповідачем у відзиві, якій надійшов на адресу суду першої інстанції 15.11.2021, визнано позов, суд першої інстанції враховуючи приписи ч.3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та ч.1 ст.130 ГПК України повинен був здійснити розподіл витрат у разі визнання позову та вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову враховуючи вищевикладені обставини.

Поряд з цим, посилання суду першої інстанції на те, що приписи ст.130 ГПК України не пов`язують можливість вирішення питання про повернення судового збору у зв`язку з частковим визнанням відповідачем позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки згідно п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу та положення статей 130 ГПК України та 7 Закону України "Про судовий збір" не обмежують обсяг визнання позовних вимог відповідачем, який є підставою для вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки при поданні позову про стягнення 505 842,33 грн. позивачем сплачено 7587,64 грн. судового збору, а в результаті розгляду даної справи враховуючи закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 56 080,00 грн. основного боргу та 30 525,60 грн. штрафу, 34 886,40 грн. пені та 4 350,33 грн. інфляційних втрат, задоволено позов в сумі 380 000,00 грн., що становить 75,1% розміру від первинної ціни позову, суду першої інстанції необхідно було вирахувати 75,1% розміру судового збору від сплаченого при поданні позову, що становить 5698,32 грн. та стягнути з відповідача 50 відсотків розміру судового збору від даної суми (2849,16 грн.) на користь позивача і відповідно 50 відсотків судового збору (2849,16 грн.) повернути позивачу з Державного бюджету.

Однак, судом першої інстанції вищевикладене не враховано, що стало наслідком прийняття в цій частині рішення з порушенням матеріального та процесуального права.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" слід задовольнити частково, а рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.21р. в частині стягнення судового збору та розподілу судових витрат у справі №918/935/21 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Керуючись статями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.21р. в частині стягнення судового збору та розподілу судових витрат у справі №918/935/21, задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.21р. у справі №918/935/21 в частині стягнення судового збору та розподілу судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості в сумі 505 842,33 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, місто Вараш, код ЄДРПОУ 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" (53210, Дніпропетровська обл., місто Нікополь, вул. Каштанова, будинок 58, квартира 2, код ЄДРПОУ 40275363) 380 000 (триста вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу та 2849 (дві тисячі вісімсот сорок дев`ять) грн. 16 коп. судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" (53210, Дніпропетровська обл., місто Нікополь, вул. Каштанова, будинок 58, квартира 2, код ЄДРПОУ 40275363) - 2849 (дві тисячі вісімсот сорок дев`ять) грн. 16 коп. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви згідно платіжного доручення №264 від 21.10.2021.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТУРАНІК" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості в сумі 56 080,00 грн основного боргу, 30 525,60 грн штрафу, 34 886,40 грн пені та 4 350,33 грн інфляційних втрат закрити."

3. Справу №918/935/21 повернути Господарському суду Рівненської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "20" січня 2022 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.