ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2022 м. Дніпро Справа № 904/5247/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі: головуючого судді (доповідача) Паруснікова Ю.Б.

суддів: Верхогляд Т.А., Вечірка І.О.

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2021 по справі № 904/5247/21 (суддя Фещенко Ю.В.), повний текст рішення складено 06.10.2021

за первісним позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод», м. Покров, Дніпропетровської області

про стягнення неустойки за договором поставки № 544 від 10.07.2019 у загальному розмірі 631886,00 грн, -

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод», м. Покров, Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя

про визнання розірваним договору поставки № 544 від 10.07.2019, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних заяви і рішення суду першої інстанції.

У травні 2021 року Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» (далі - відповідач) неустойку за договором поставки № 544 від 10.07.2019 на загальну суму 631886,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 544 від 10.07.2019 в частині повної та своєчасної поставки товару, узгодженого Додатковою угодою № 3 від 05.06.2020 на суму 399999,90 грн та Додатковою угодою № 4 від 01.07.2020 на суму 247599,96 грн.

04.08.2021 (вх. № суду 6656/21 від 05.08.2021) до Господарського суду Дніпропетровської області відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» за допомогою системи «Електронний суд» подано зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про визнання розірваним договору поставки № 544 від 10.07.2019.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані грубим порушенням умов договору з боку покупця, який відмовився від приймання поставленої йому продукції «Баддя 11748 у кількості 2 штуки», що є підставою для розірвання договору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі позовні вимоги за первісним позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» про стягнення неустойки за договором поставки № 544 від 10.07.2019 на загальну суму 631886,00 грн - задоволено частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» () на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (код ЄДРПОУ 0018642) 170137,76 грн - пені, 19428,00 грн - штрафу та 9478,29 грн - витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом - відмовлено.

2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду позивач за первісним позовом оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду.

Апеляційна скарга мотивована необґрунтованістю прийнятого судом першої інстанції рішення в частині зменшення розміру нарахованих відповідачу штрафних санкцій на 70%. Таке надмірне зменшення штрафних санкцій, на думку апелянта, є незаконним, оскільки не відповідає матеріалам справи та положенням діючого законодавства.

На думку апелянта, судом здійснено вибіркову оцінку доказів та залишено поза увагою інші докази, які мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи, що порушує принцип справедливості та рівності прав сторін.

В свою чергу, допущені судом порушення норм процесуального права призвели до неправильного застосування норм матеріального права, а саме ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими сторони обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Судом зменшено розмір штрафних санкцій (неустойки) за усним клопотанням відповідача без будь-якого обґрунтування, жодного доказу та за відсутності виняткових обставин на підтвердження доводів для зменшення штрафних санкцій.

Апелянт акцентує увагу на тому, що розмір неустойки розраховано ним за узгодженими умовами, викладеними в договорі, а тому, саме дії відповідача полягають в неналежному виконанні умов договору і спровокували виникнення неустойки у сумі 631886,00 грн. При цьому ПрАТ «ОРРЗ» не вжив жодних дій на виконання свого зобов`язання за договором для зменшення негативних наслідків від такого невиконання.

З урахуванням вищевикладеного АТ «Запорізький завод феросплавів» просить змінити оскаржуване рішення в частині розміру стягнення штрафних санкцій (неустойки) та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПрАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» на користь АТ «Запорізький завод феросплавів» неустойку у сумі 631886,00 грн.

ПрАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

3. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

10.07.2019 між АТ «Запорізький завод феросплавів» (далі - покупець, позивач) та ПрАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» (далі - постачальник, відповідач) укладено договір поставки № 544 (далі - договір, а. с. 15-25), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (далі - товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до договору, які є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару містяться в додатках (специфікації) та додаткових угодах до договору.

Відповідно до п. 3.1. договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, визначеними у додатку (специфікації) до договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010) (надалі - Правила Інкотермс).

Згідно з п. 3.2. договору постачальник зобов`язується поставити товар покупцеві у строки, визначені п. 3.3. цього договору.

Пунктом 3.3. договору сторони визначили, що поставка товару здійснюється постачальником, згідно з п. 3.1. даного договору після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця (у разі необхідності). У письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, який містить обсяги та терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують у додатку (специфікації) до цього договору.

Згідно з пунктами 4.1., 4.1.1. постачальник зобов`язаний своєчасно поставити товар відповідної якості.

Згідно з п. 5.1. договору ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару на узгоджений обсяг та період поставки вказується в додатку (специфікацій) та додаткових угодах до договору.

Як вбачається зі змісту п. 5.6. договору, порядок оплати та форми розрахунків вказуються сторонами в додатках (специфікаціях) до договору.

Належним чином оформлені зміни, доповнення, додатки, специфікації до договору є його невід`ємною частиною (п. 14.4. договору).

У відповідності до вказаних умов, сторонами було підписано:

- додаткову угоду № 3 від 05.06.2020 до договору поставки № 544 від 10.07.2019, в якій узгоджено поставку товару на загальну суму 399999,90 грн протягом 120 календарних днів від дати відкриття акредитиву (а. с. 26);

- додаткову угоду № 4 від 01.07.2020 (підписана 27.07.2020) до договору поставки № 544 від 10.07.2019, в якій сторонами узгоджено поставку товару на загальну суму 247599,96 грн протягом 120 календарних днів з моменту підписання цієї додаткової угоди (з правом дострокової поставки) (а. с. 28-29).

На оплату товару постачальником виставлено покупцю рахунок № 48 від 02.07.2020 на суму 399999,90 грн (а. с. 30).

З матеріалів справи вбачається, що акредитив № 600U/UAH/7160 на суму 399999,90 грн відкрито 30.07.2020 (а. с. 31-35).

Таким чином граничним строком поставки товару на суму 399999,90 грн, враховуючи дату відкриття акредитиву - 30.07.2020, є 27.11.2020, а граничним строком поставки товару на суму 247599,96 грн є 24.11.2020.

У п. 12.1. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31.12.2020, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами.

Листом від 26.11.2020 вих. № 27-1158 позивач повідомив відповідачу про закінчення строку поставки товару 25.11.2020. Позивач просив відповідача терміново здійснити поставку товару, погодженого додатковими угодами № 3 та № 4 (а. с. 38).

З метою врегулювання спору відповідач листами за вих. № 08/06-21/1 від 08.06.2021 та № 08/06-21/2 від 08.06.2021 просив позивача здійснити прийом представників ПрАТ «ОРРЗ» 10.06.2021 та просив розглянути та підписати наступні документи: додаткові угоди № 5 та № 6, мирову угоду (а. с. 66, 70).

З наявної у справі переписки (лист відповідача № 27/07-21/1 від 27.07.2021 та лист позивача № 18-21 від 30.07.2021) відповідач просив позивача погодити строки поставки товару за додатковими угодами № 3 та № 4 на більш тривалі строки та зменшити вартість поставки товару на 50 відсотків від вказаної у договорі. Зменшення вартості товару відповідач обґрунтовував зростанням ціни на комплектуючі у червні 2021, майже на 100 відсотків, з чим категорично не погодився позивач (а. с. 119-120).

Як зазначає позивач, що не заперечується відповідачем, у вказані строки товар на суму 399999,90 грн та на суму 247599,96 грн відповідач не поставив.

Пунктом 10.3. договору сторони передбачили, що у разі порушення строків поставки товару згідно даного договору, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

На підставі п. 10.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за загальний період прострочення з 25.11.2020 по 20.05.2021 в загальній сумі 567126,00 грн, а також штраф у розмірі 10 % від вартості не поставленого товару в сумі 64760,00 грн, що і стало причиною звернення позивача із первісним позовом до суду.

В свою чергу, відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання розірваним спірного договору поставки, посилаючись на те, що відповідач в процесі розгляду справи намагався частково поставити товар на суму 58000,00 грн за додатковою угодою № 4 від 01.07.2020, але позивач відмовився від прийняття вказаного товару, а тому відмовився від виконання договору, що на думку позивача за зустрічним позовом є підставою для розірвання вказаного договору поставки.

4. Мотиви з яких суд апеляційної інстанції задовольняє доводи апеляційної скарги та не погоджується з висновками викладеними в рішенні місцевого господарського суду.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами у даній справі правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 ЦК України та § 1 глави 30 ГК України.

В силу статей 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу приписів ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає обов`язковість для виконання сторонами умов договору.

Місцевим господарським судом встановлено, що доказів на підтвердження своєчасної та повної поставки товару, узгодженого додатковими угодами № 3, 4 до договору поставки відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності прострочення, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначалося вище п. 10.3. договору сторони передбачили, що у разі порушення строків поставки товару згідно договору, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

На підставі п. 10.3 договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за загальний період прострочення з 25.11.2020 по 20.05.2021 в загальній сумі 567126,00 грн.

Місцевим господарським судом здійснено перевірку розрахунку позивачем суми пені (а. с. 12) та встановлено, що під час його розрахунку позивач допустив помилки, а саме: в межах вірно визначених періодів прострочення (кількості днів прострочення) та сум заборгованості здійснено арифметично невірний розрахунок (розраховано за правилами арифметичного округлення), що не відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

З урахуванням визначених позивачем у розрахунку періодів та сум за прострочення виконання відповідачем зобов`язання, судом здійснено власний розрахунок пені, а саме:

- за прострочення поставки товару на суму 399999,90 грн в період з 28.11.2020 по 20.05.2021 (174 дня) пеня складає 347999,91 грн;

- за прострочення поставки товару на суму 247599,96 грн в період з 25.11.2020 по 20.05.2021 (177 днів) пеня складає 219125,96 грн.

Загальна сума пені складає 567125,87 грн.

Крім того, за прострочення виконання зобов`язання щодо повної та своєчасної поставки продукції на підставі п. 10.3. договору, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 10% від вартості не поставленого товару, у сумі 64760,00 грн.

Місцевим господарським судом здійснено перевірку розрахунку заявленого до стягнення штрафу в загальній сумі 64760,00 грн та встановлено, що він проведений арифметично невірно, оскільки під час його проведення позивачем здійснено неправильне заокруглення розрахованої суми.

Здійснивши власний розрахунок штрафу, судом встановлено, що за прострочення поставки товару на суму 399999,90 грн понад 10-ть календарних днів штраф підлягає нарахуванню наступним чином: 399999,90 грн х 10% = 39999,99 грн; за прострочення поставки товару на суму 247599,96 грн понад 10-ть календарних днів штраф підлягає нарахуванню наступним чином: 247599,96 грн х 10% = 24760,00 грн.

Всього штраф складає 64759,99 грн.

Рішення в частині здійсненого місцевим господарським судом власного розрахунку штрафних санкцій (його корегування) не є предметом апеляційного оскарження, а тому апеляційним господарським судом рішення в цій частині не досліджується.

В той же час АТ «ЗЗФ» оскаржує в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині зменшення останнім (неустойки) пені та штрафу, які підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів вважає передчасними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення нарахованих позивачем за первісним позовом штрафних санкцій відповідачу, з урахуванням положень приписів ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій (неустойки) є правом, а не обов`язком суду. Дане право реалізується судом з огляду на конкретні обставини справи та з урахуванням наявних у ній доказів. При цьому довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що відповідач, заявляючи усне клопотання про зменшення розміру пені, не подав суду будь-яких доказів існування (наявності) тих обставин, якими він обґрунтовував зазначене клопотання.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Загальними засадами цивільного законодавства, згідно зі ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання господарський суд повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання), об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Проте, на думку колегії суддів, зазначені критерії не були дотримані судом першої інстанції при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій, не встановлено судом, що у даній справі відсутні істотні обставини, а відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру пені, виходячи з обставин винятковості, а тому суд не мав достатніх підстав для задоволення усної заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Також, колегія суддів зауважує, що факт відсутності в матеріалах справи доказів понесених позивачем за первісним позовом збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій оскільки, виходячи з принципу змагальності сторін у господарському процесі кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, що передбачено положеннями ст. 13 ГПК України.

Оцінивши обставини даної справи, місцевий господарський суд прийняв до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем за первісним позовом, натомість, зменшуючи суму штрафних санкцій на 70 % виходив з того, що сума невиконаного відповідачем зобов`язання з поставки товару (647599,86 грн) є неспівмірною порівняно з сумою штрафних санкцій (631885,86 грн), не врахував значність прострочення виконання договірного зобов`язання, яке становить понад 6 місяців. В матеріалах справи відсутні докази (відповідачем не долучено до справи) тяжкого матеріального стану відповідача, який мав бути врахований судом на рівні з іншими доказами по справі при зменшенні суми неустойки. Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять жодних доказів в підтвердження об`єктивних (непереборних) обставин (причин), які зумовили таке значне прострочення договірного зобов`язання з боку відповідача, як і не надано доказів, які б свідчили про вжиті відповідачем заходи до виконання зобов`язання, як в період протягом дії договору так і після його припинення.

Висновки суду першої інстанції про те, що умови спірного договору передбачають відповідальність за порушення зобов`язань за договором лише для постачальника (відповідача) при цьому, відповідальність покупця (позивача) за прострочення оплати товару сторони не визначили, колегія суддів вважає недоречними, оскільки у даному конкретному спорі питання відповідальності позивача за прострочення оплати з поставки товару не ставиться. Предметом спору є саме прострочення зобов`язання з поставки товару саме відповідачем. При цьому, умови договору стосовно відповідальності сторін є чинними на момент розгляду даної справи.

Висновки суду про те, що необхідний позивачу товар поставляється іншим контрагентом позивача, що свідчить про те, що порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором не призвело до безповоротних негативних наслідків, а зумовило лише необхідність позивача звертатися до іншої особи, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки з наявної у справі переписки між сторонами, зокрема листа відповідача № 27/07-21/1 від 27.07.2021 (а. с. 119) вбачається зростання ціни на комплектуючі у червні 2021 майже на 100%. Тобто за весь час прострочення відповідачем поставки обумовленого договором товару та придбання його позивачем в іншого контрагента, вартість необхідного позивачу товару зросла майже на 100 відсотків від обумовленої на момент укладення договору вартості цього ж товару, що може негативно відобразитись (чи вже відобразилось) на фінансовому стані позивача.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів зазначає, що позивачем не наведено та не підтверджено доказами як наявність виняткових так і наявність інших підстав, необхідних для зменшення розміру неустойки.

Отже, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим зменшення судом першої інстанції розміру пені та штрафу на 70%, а саме:

- пені - до 170137,76 грн (567125,87 - 70%);

- штрафу - до 19428,00 грн (64759,99 - 70%).

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, а тому їх слід задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру штрафних санкцій скасувати, а позовні вимоги за первісним позовом щодо стягнення неустойки (пені та штрафу) задовольнити повністю у сумі 631886,00 грн.

Оскільки рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду в силу приписів ч. 1 ст. 269 ГПК України правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в цій частині не досліджує.

5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні не повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана не вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, що призвело до прийняття не правильного та не обґрунтованого рішення про часткове задоволення позову.

Відтак, колегія суддів, в силу вимог ст. 277 ГПК України, вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки).

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

6. Розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги судові витрати за її подання у відповідності до ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача за первісним позовом ПрАТ «ОРРЗ».

Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2021 по справі № 904/5247/21 скасувати частково.

Позовні вимоги за первісним позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» про стягнення неустойки за договором поставки № 544 від 10.07.2019 в загальній сумі 631885,86 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» (53300, м. Покров, Дніпропетровської області, вул. Г. Тикви, буд. 3, ) на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, код ЄДРПОУ 0018642) 631885,86 грн (Шістсот тридцять одна тисяча вісімсот вісімдесят п`ять гривень 00 копійок) неустойки за договором поставки № 544 від 10.07.2019, а також 9478,29 грн (Дев`ять тисяч чотириста сімдесят вісім гривень 29 копійок) судового збору за подачу позову, 14217,44 грн (Чотирнадцять тисяч двісті сімнадцять гривень 44 копійки) судового збору за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.01.2022.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

І.О. Вечірко