ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1114/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ЕЛКОР"

до відповідача: фізичної особи - підприємця Павлюк Анастасії Олегівни

про: стягнення заборгованості в сумі 18 435,93 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ОПИС СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ЕЛКОР" звернулась до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача фізичної особи - підприємця Павлюк Анастасії Олегівни про стягнення заборгованості в сумі 18 435,93 грн., з яких 15 891,29 грн. борг, 149,33 грн. 3% річних, 794,24 грн. пені, 1 589,12 грн. штрафу та 11,95 грн. інфляційних втрат.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ЕЛКОР" та фізичною особою - підприємцем Павлюк Анастасією Олегівною було укладено договір поставки №051/24/22020.

Згідно з умовами вказаного договору позивач поставив відповідачу товар на суму 16 891,29 грн., а проте відповідачем не здійснено оплату за поставлений товар в повному обсязі. У зв`язку з прострочення оплати поставленого товару позивач нарахував відповідачу 149,33 грн. 3% річних, 794,24 грн. пені, 1 589,12 грн. штрафу та 11,95 грн. інфляційних втрат.

Відзиву на позовну заяву з відображенням своєї правової позиції відповідач суду не надав.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 11 січня 2022 року.

В судове засідання представники сторін не з`явились, ухвали суду про відкриття провадження у справі, а також про виправлення описки які були направлені сторонам 14 грудня 2021 року були вручені сторонам, таким чином позивач та відповідач про місце дату та час розгляду справи були повідомлений належним чином, що стверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленнями про вручення поштового відправлення.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським суд встановив наступне.

24 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ЕЛКОР" (позивач/постачальник) та фізичною особою - підприємцем Павлюк Анастасією Олегівною (відповідач/покупець) було укладено договір поставки №051/24/22020, відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується передавати у власність покупця, а покупець - приймати та оплачувати продукцію, найменування, кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю, загальна вартість кожної партії якої визначаються на підставі замовлення покупця і рахунку-фактури постачальника та остаточно узгоджуються сторонами шляхом підписання видаткової накладної.

Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, кількості, комплектності, асортименту та ціни товару є прийняття покупцем товару відповідно до видаткової накладної.

Згідно з умовами пунктів 2.1.-2.2. договору, ціна товару та загальна вартість кожної окремої партії товару, що передається покупцю за цим договором, вказується у підписаній сторонами видатковій накладній, що є невід`ємною частиною цього договору. Сукупна вартість партій товару, вказана у видаткових накладних, складає загальну суму договору.

Як видно з матеріалів справи 24 грудня 2020 року позивач поставив відповідачу товар на суму 16 891,29 грн., що стверджується видатковою накладною №2459.

Згідно з умовами пунктів 3.1.-3.2. договору, оплата за товар, що поставляється згідно з даним договором, здійснюється покупцем наступним чином:

- покупець здійснює оплату 1 (один) раз на тиждень за товар, який був реалізований споживачу або будь-яким іншим третім особам протягом тижня, який передує тижню, в якому покупцем здійснюється оплата за поставлений товар (пункт 3.1.1.).

Після спливу 3 (трьох) місяців з моменту поставки товару постачальник вправі вимагати від покупця повернення нереалізованого товару. Таке повернення здійснюється силами постачальника. Товар має бути підготовлений до передачі постачальнику протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання покупцем відповідної вимоги. У разі, якщо товар за час перебування у покупця втратив товарний вигляд (подряпини, потертості, порушення упаковки і т. ін.), покупець зобов`язаний здійснити викуп такого товару та перерахувати постачальнику його вартість протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги від постачальника (пункт 3.2.).

Згідно з меморіальним ордером від 10 березня 2021 року відповідачем частково оплачено товар на суму 1 000,00 грн.

В матеріалах справи наявний гарантійний лист відповідача від 28 травня 2021 року в якому останній зазначив, що сума реалізованого товару станом на 28 травня 2021 року становить 12 000,00 грн., оплату за який відповідач просив позивача розділити на 2 місяці. Відповідач взяв на себе зобов`язання вносити оплату один раз в місяць до 15 червня 2021 року та 15 липня 2021 року.

При цьому суд констатує, що наявний гарантійний лист не змінює умов договору, матеріали справи не містять доказів погодження позивачем зміни умов договору шляхом прийняття умов відповідача, що висвітлені в гарантійному листі.

31 липня 2021 року позивач направив відповідачу лист вимогу, який відповідачем отримано 03 серпня 2021 року.

У вказаній вимозі позивач зазначив, що відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару не виконано, при цьому зазначено про реалізацію товару на загальну суму 12 000,00 грн.

Позивач вказує, що станом на час пред`явлення вимоги за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 15 891,29 грн., у зв`язку з чим позивач просив відповідача оплатити наявну заборгованість в розмірі 15 891,29 грн., а в разі якщо частину товару не було реалізовано підготувати товар який має належний товарний вигляд до передачі постачальнику протягом 7 календарних днів з моменту отримання вимоги та повідомити про місце його отримання.

Доказів виконання вимоги позивача матеріали справи не містять.

Згідно з умовами пункту 7.2. договору, при порушенні строків здійснення платежів за цим договором покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що існувала в період порушення, від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення оплати, а за прострочення більш ніж на 14 (чотирнадцять) календарних днів - додатково штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

У зв`язку з простроченням строків оплати поставленого товару позивач нарахував відповідачу 149,33 грн. пені та 1 589,12 грн. штрафу.

Згідно з положеннями статті 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 149,33 грн. 3% річних та 11,95 грн. інфляційних втрат.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає порушеними свої права на своєчасну оплату отриманого відповідачем товару.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Умовами договору визначено, що оплата за поставлений продавцем товар здійснюється покупцем наступним чином: покупець здійснює оплату 1 (один) раз на тиждень за товар, який був реалізований споживачу або будь-яким іншим третім особам протягом тижня, який передує тижню, в якому покупцем здійснюється оплата за поставлений товар (пункт 3.1.1.).

У своєму гарантійному листі відповідач вказав, що сума реалізованого товару станом на 28 травня 2021 року складає 12 000,00 грн., водночас як слідує з матеріалів справи з вказаного товару відповідачем 10 березня 2021 року оплачено 1 000,00 грн., таким чином залишок реалізованого та не оплаченого відповідачем товару складає 11 000,00 грн., докази оплати вказаного товару в матеріалах справи відсутні.

Слід зазначити, що згідно видаткової накладної від 24 грудня 2020 року позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 16 891,29 грн.

Водночас, 31 липня 2021 року позивач направив відповідачу лист - вимогу в якому позивач просив відповідача оплатити наявну заборгованість в розмірі 15 891,29 грн., а в разі якщо частину товару не було реалізовано підготувати товар який має належний товарний вигляд до передачі постачальнику протягом 7 календарних днів з моменту отримання вимоги та повідомити про місце його отримання.

Згідно з умовами пункту 3.2. договору, після спливу 3 (трьох) місяців з моменту поставки товару постачальник вправі вимагати від покупця повернення нереалізованого товару. Таке повернення здійснюється силами постачальника. Товар має бути підготовлений до передачі постачальнику протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання покупцем відповідної вимоги. У разі, якщо товар за час перебування у покупця втратив товарний вигляд (подряпини, потертості, порушення упаковки і т. ін.), покупець зобов`язаний здійснити викуп такого товару та перерахувати постачальнику його вартість протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги від постачальника (пункт 3.2. договору).

Доказів виконання вимоги позивача про повернення товару матеріали справи не містять.

Водночас умовами договору не покладено на позивача обов`язок встановлення обставин втрати товарного вигляду товару, натомість договором передбачено обов`язок відповідача повернути поставлений товар у випадку його не реалізації протягом 3 місяців на вимогу позивача, відтак оскільки відповідачем не виконано вимогу про повернення такого товару у строки встановлені умовами договору, суд приходить до висновку що у відповідача виникло зобов`язання з (викупу) оплати неповернутого товару, залишок якого становить суму 4 891,29 грн. (16 891,29 грн. (загальна вартість товару) - 1 000,00 грн. (часткова оплата) - 11 000,00 грн. вартість реалізованого та не оплаченого товару).

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як було зазначено вище, за умовами пункту 7.2. договору сторони передбачили, що при порушенні строків здійснення платежів за цим договором покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що існувала в період порушення, від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Керуючись положеннями пункту 7.2. договору за період з 04 червня 2021 року по 11 жовтня 2021 року позивач нарахував відповідачу 794,24 грн. пені, в тому числі на суму 12 000,00 грн. за період з 04 червня 2021 року по 11 жовтня 2021 року та на суму 3 891,29 грн. з 07 серпня 2021 року по 11 жовтня 2021 року.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок суд відзначає, що останній виконано невірно, зокрема стосовно строків нарахування суд відзначає, що позивачем помилково як початок строку прострочення зобов`язання визначено 04 червня 2021 року, тоді як згідно умов договору оплата поставленого товару здійснюється протягом тижня. Відповідно прострочення зобов`язання з оплати поставленого товару допущено з наступного дня по завершенню відповідного розрахункового тижня. При цьому строк виникнення зобов`язання з оплати відповідачем розраховано відштовхуючись від наданого відповідачем гарантійного листа, в якому відповідачем повідомлено про обсяги реалізованого товару.

Крім того при розрахунку пені за прострочення оплати поставленого товару позивачем допущено помилку та розмір пені нараховано на суму заборгованості 12 000,00 грн., тоді як слідує з матеріалів справи відповідачем визнано реалізацію товару на вказану суму, водночас частину вказаної заборгованості в сумі 1 000,00 грн. відповідачем оплачено 10 березня 2021 року.

Таким чином розмір пені за період з 07 червня 2021 року по 11 жовтня 2021 року за прострочення оплати поставленого на суму 11 000,00 грн. товару складає 608,16 грн.

Розмір пені нарахований на товар за який відповідачем не повернуто та не здійснено (викуп) оплати судом перевірено та визнано нарахування такої штрафної санкції в сумі 116,00 грн. законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене загальний розмір пені становить 724,16 грн., тому в задоволенні вимог про стягнення 70,08 грн. пені слід відмовити.

Керуючись положеннями пункту 7.2. договору позивач нарахував відповідачу штраф в розмірі 1 589,12 грн.

Наданий позивачем розрахунок штрафу судом перевірено визнано законним та обґрунтованим.

Згідно з нормами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач за період з 04 червня 2021 року нарахував відповідачу 11,95 грн. інфляційних втрат та 3% річних.

Здійснивши дослідження наданого позивачем розрахунку суд зазначає, що розмір інфляційних втрат за період з 07 червня 2021 року по 31 серпня 2021 року на суму заборгованості 11 000,00 грн. становить 10,96 грн., а тому в задоволенні вимог про стягнення 0,99 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Нарахування 3% річних позивачем також здійснено невірно, так за розрахунком суду за період з 07 червня 2021 року по 11 жовтня 2021 року на суму заборгованості що становить 11 000,00 грн. розмір 3% річних становить 114,82 грн., водночас нарахування відсотків річних на суму неповернутого та неоплаченого товару позивачем здійснено вірно, та розмір таких річних складає 21,11 грн.. Загальний розмір 3% річних становить 135,93 грн., отже в задоволенні вимог про стягнення 13,40 грн. 3% річних слід відмовити.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини щодо прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого товару свідчать про порушення відповідачем прав позивача.

Суд погоджується з аргументами позивача стосовно обґрунтованості позовних вимог про стягнення 15 891,29 грн. заборгованості, 724,16 грн. пені, 1 589,12 грн. штрафу, 10,96 грн. інфляційних втрат та 135,93 грн. 3% річних, водночас в задоволенні позовних вимог про стягнення 70,08 грн. пені, 0,99 грн. інфляційних втрат та 13,40 грн. 3% річних слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судового збору згідно заявленої позивачем ціни позову складає 2 270,00 грн.

Згідно з правилами частини 9 статті 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати у вигляді судового збору повністю.

Відповідно до норм статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач не визнав заборгованість до початку розгляду справи, у суду відсутні підстави для застосування положень статті 130 ГПК України.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 130, 233, 238, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Павлюк Анастасії Олегівни ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ЕЛКОР" (03048. м. Київ, вул. Кадетський Гай 6, ) 15 891 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто один) грн. 29 коп. заборгованості, 724 (сімсот двадцять чотири) грн. 16 коп. пені, 1 589 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 12 коп. штрафу, 10 (десять) грн. 96 коп. інфляційних втрат, 135 (сто тридцять п`ять) грн. 93 коп. 3% річних та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 70,08 грн. пені, 0,99 грн. інфляційних втрат та 13,40 грн. 3% річних відмовити.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ЕЛКОР" (03048. м. Київ, вул. Кадетський Гай 6, ).

Відповідач (Боржник): фізична особа - підприємець Павлюк Анастасія Олегівна ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1ст. 256 ГПК України).

Суддя А.Качур