РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2022Справа № 910/18500/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Модус" (03118, м. Київ, пр-т В. Лобановського, 150 Д)

про стягнення 34 710,49 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Модус" про стягнення 34 710,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з прийняттям постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі №910/4103/21, якою були часткового задоволені позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Модус" суму основного боргу у розмірі 119 389,20 грн, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім зобов`язань за договором №04/07-2017 від 04.07.2017, у позивача виникло право щодо нарахування відповідачу в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 10 754,82 грн та інфляційні втрати у розмірі 23 955,67 грн за період прострочення грошового зобов`язання з 11.11.2018 по 11.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 суд відкрив провадження у справі №910/18500/21, розгляд якої вирішив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.12.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що позивач у правовідносинах із відповідачем діяв недобросовісно, безпідставно вимагаючи від відповідача оплату послуг, що надані не були, а також не реєструючи податкові накладні, що в свою чергу призвело до триваючого спору, в якому з`ясовувався реальний обсяг виконаних робіт та їх вартість, а отже у відповідача були об`єктивні вагомі підстави очікувати набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/4103/18, яким буде визначено реальний розмір суми, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача за надані останнім послуги за договором.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

04.07.2017 між ТОВ "БГ "Модус" (замовник) та ТОВ "Фрам - Лайн" (підрядник) укладено Договір №04/07-2017 (надалі - Договір), за умовами якого замовник доручає і оплачує, а підрядник приймає на себе зобов`язання по виготовленню і встановленню конструкцій із профілю ПВХ із матеріалів і за технологією фірми Rehau, Німеччина; фурнітури Масо, Австрія; підвіконня; відливів (вироби) згідно технічного завдання (Додаток №1) на об`єкті "Реконструкція адміністративно - офісної будівлі під лікувально-діагностичний центр по вул. Сім`ї Ідзіковських, 3Б в Солом`янському районі міста Києва" (об`єкт) (п. 1.1. Договору).

За змістом п. 2.1. Договору, загальна вартість робіт та матеріалів за даним Договором складає 762 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 127 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.3. Договору загальна вартість цього договору визначається відповідно до додатку №2 (договірна ціна з локальним кошторисом) до цього договору та включає: вартість всіх матеріалів і робіт, включаючи монтаж нових конструкцій та їх доставку на об`єкт; вартість необхідних вимірів на об`єкті і розробку креслень.

Пунктом 2.4. договору передбачено, якщо в ході виконання робіт виникає необхідність виконання непередбачуваних договором робіт, підрядник має право вимагати оплати додаткових робіт і не приступати до їх виконання до узгодження з замовником додаткового кошторису на виконання цих робіт.

У п. 2.5. договору сторони погодили, що авансування та оплата за даним договором здійснюється поетапно: - перший етап - замовник сплачує підряднику аванс в розмірі 80% вартості матеріалів та робіт від договірної ціни; другий етап - замовник сплачує підряднику фактично виконані роботи за вирахуванням сплаченого авансу не пізніше 5 (п`яти) днів з моменту підписання сторонами Акту прийому - передачі.

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Модус" про стягнення 848 378,39 грн заборгованості, яка виникла внаслідок відмови останнього виконувати свої грошові зобов`язання за договором №04/07-2017 від 04.07.2017.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі №910/4103/18 суд скасував рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 та прийняв нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" задовольнив частково та стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Модус" суму основного боргу у розмірі 119 389,20 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначає, що з огляду на прийняту Північним апеляційним господарським судом постанову від 30.09.2021 у справі №910/4103/18 та те, що питання щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат не було предметом розгляду у справі №91/4103/18, позивач просить суд в порядку ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 10 754,82 грн та інфляційні втрати у розмірі 23 955,67 грн за період прострочення грошового зобов`язання з 11.11.2018 по 11.11.2021.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

При цьому у п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з приписами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі №910/4103/18 суд скасував рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 та прийняв нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" задовольнив частково, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Модус" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" суму основного боргу у розмірі 119 389,20 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовної якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини щодо обов`язку відповідача сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" суму основного боргу за договором №04/07-2017 від 04.07.2017 у розмірі 119 389,20 грн встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі №910/4103/18, яка набрала законної сили 30.09.2021, та не потребують доказування при розгляді даної справи.

За доводами позивача, які не спростовуються відповідачем, станом на момент звернення з позовом до суду, вищевказана заборгованість Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Модус" не сплачена.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення з 11.11.2018 по 11.11.2021 суд встановив, що їх розмір становить суму більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає сума у заявленому позивачем, а саме 3% річних у розмірі 10 754,82 грн та інфляційні втрати у розмірі 23 955,67 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи та заперечення відповідача викладені у відзиві судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - задоволення позову з наведених вище підстав, не впливають.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Модус" (03118, м. Київ, пр-т В. Лобановського, 150 Д, ідентифікаційний код 39776519) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13, ідентифікаційний код 35918945) 3% річних у розмірі 10 754 грн 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 23 955 грн 67 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.01.2022

Суддя Л. Г. Пукшин