РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.01.2022Справа № 910/11959/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВАН КЛІК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛВІСТ ДЕВЕЛОПМЕНТ"

про стягнення 218024,94 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВАН КЛІК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛВІСТ ДЕВЕЛОПМЕНТ" про стягнення 218024,94 грн, з яких: 192038,00 грн - борг за зобов`язанням у зв`язку з збереженням майна без достатньої правової підстави, 17968,94 грн - інфляція, 8018,00 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 дану позовну заяву було залишено без руху.

10.08.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

Ухвалою від 11.08.2021 Господарським судом міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/11959/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 11.08.2021, направленою на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час відкриття провадження у справі, а саме: 04080, місто Київ, вулиця Новокостянтинівська, будинок 8, кімната 23).

Судом встановлено, що на момент направлення ухвали про відкриття провадження у справі відповідачем змінено адресу місцезнаходження, а саме: 46011, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, місто Тернопіль, вул. Сонячна, будинок 7.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.08.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на змінену адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛВІСТ ДЕВЕЛОПМЕНТ", зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 46011, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, місто Тернопіль, вул. Сонячна, будинок 7.

Згідно із ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Згідно із інформації з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, вбачається, що 14.01.2022 поштове відправлення з направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі на змінену адресу відповідача не було вручене під час доставки (з ідентифікатором пошуку 636) та повернуто за зворотною адресою за закінченням встановленого строку терміну зберігання.

З огляду на положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, відповідача було належним чином повідомлено про розгляд справи.

При цьому, суд зазначає, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та повернення їх до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо їх належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розмінні Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.12.2018 між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "САЛАМАНДРА-УКРАЇНА", у подальшому змінено на Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВАН КЛІК" (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛВІСТ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (виконавець, відповідач) укладений договір №18/12-18 про надання послуг (надалі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати послуги (далі - послуги) з розробки та впровадженню замовнику Реферальної системи "Автоклуб" (далі - система), а замовник зобов`язується прийняти надані належним чином послуги та своєчасно здійснити оплату за надані виконавцем послуги.

Відповідно до п.1.2 договору, бізнес-процеси, за якими буде функціонувати Система, наведені у додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною.

Згідно із п.2.1 договору, виконавець приступає до розробки Системи одразу після надходження на поточний рахунок виконавця коштів у розмірі 50% від загальної вартості послуг, згідно п.4.1 договору.

Відповідно до п.1 договору про внесення змін від 29.03.2019, сторони вирішили доповнити пункт 2.1 абзацом другим наступного змісту: "У разі змін у програмному забезпеченні Замовника та тимчасовою відсутністю потреби у наданні послуг, відлік часу на виконання робіт починається з моменту підписання нового Додатку №1 "Вимоги до функціоналу Реферальної системи "Автоклуб".

За змістом пункту 2.2 договору, етапи та орієнтовні строки надання послуг наступні:

Етап 1: Аналіз CRM, моделювання бізнес-процесів, уточнення вимог, розробка технічних вимог, планування робіт. Тривалість - 3 тижні;

Етап 2: розробка лендінгу та WEB-сайту, побудова інтеграцій. Тривалість - 6 тижнів;

Етап 3: тестування користувачами, фіналізація стану Системи та її передача. Тривалість - 3 тижні.

Згідно із пунктом 2 договору про внесення змін, сторони доповнили пункт 2.2 абзацом другим наступного змісту: "У випадку, передбаченому абзацом другим пункту 2.1., етапи та орієнтовні строки надання послуг, які передбачені абзацом першим пункту 2.2., будуть переглянуті та змінені".

Відповідно до п.4.1 договору, розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України (гривні) в безготівковій формі шляхом перерахування Замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця на підставі наданих виконавцем рахунків для здійснення оплати. Сума вартості послуг, зазначена у пункті 4.2 цього договору, сплачується замовником в наступному порядку:

суму у розмірі 50% від загальної вартості послуг до початку надання таких послуг та після підписання даного договору (передплата);

сума в розмірі 50% від загальної вартості послуг по факту надання таких послуг та після підписання акту прийому-передачі наданих послуг.

Згідно із п.4.2 договору, загальна вартість послуг виконавця за договором становить суму, еквівалентну 14000,00 доларів США. Оплата послуг здійснюється в національній валюті по курсу, встановленому НБУ на день такої оплати.

У відповідності до п.4.4 договору, у разі наданні послуг на вимогу замовника, останній оплачує виконавцю вартість фактично наданих послуг при умові належного їх виконання.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що здача, приймання наданих послуг здійснюється сторонами згідно Акту прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до п.10.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін та діє до 01 квітня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором

У пункті 3 договору про внесення змін від 29.03.2019, сторони погодили, в пункті 10.1. договору цифри та слова "01 квітня 2019 року, але в будь-якому випадку до" виключити.

Відповідно до п.10.2 договору, дострокове розірвання договору можливе: за письмовою угодою між сторонами, підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печатками сторін; за рішенням суду, що набрало законної сили.

У пункті 10.5 договору, цей договір припиняється:

у випадку закінчення строку дії, визначеного п.10.1 цього договору;

у випадку розірвання договору відповідно до п.10.2 цього договору;

на інших підставах, передбачених діючим законодавством України

Відповідно до п.10.4 договору, закінчення строку дії цього договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час його дії.

На виконання пункту п.4.1 договору позивач перерахував на користь відповідача 192038,00 грн, що становить 50% від загальної вартості послуг, що підтверджується випискою по рахунку позивача за 22.12.2018.

20.02.2020 між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВАН КЛІК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛВІСТ ДЕВЕЛОПМЕНТ" укладений договір №18/12-18-2 про внесення змін до договору про надання послуг №18/12-18 від 18.12.2018 (надалі - договір про внесення змін), відповідно до якого сторони змінили преамбулу договору та зазначили, що замовником є Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВАН КЛІК".

У пунктах 2-4 договору №18/12-18-2 від 20.02.2020 про внесення змін до договору про надання послуг №18/12-18 від 18.12.2018 вказано, що у зв`язку із переходом замовника на нове програмне забезпечення та повної відсутності потреби у подальшому наданні послуг, сторони дійшли згоди достроково розірвати договір про надання послуг №18/12-18 від 18.12.2018 та відповідно припинити всі зобов`язання за ним. Договір вважається розірваним, а зобов`язання припиненими з дня набрання чинності даного договору.

У відповідності до п.5. договору про внесення змін з моменту набуття чинності даного договору сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками та не мають жодних претензій одна до одної.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки відповідач передбачених договором зобов`язань в частині надання погоджених сторонами послуг не виконав, у відповідача відпала правова підстава утримувати у себе суму попередньої оплати, яка була перерахована позивачем відповідачу під час дії договору.

Враховуючи наведене, за доводами позивача перераховані грошові кошти у сумі 192038,00 грн підлягають стягненню з відповідача на підставі приписів ст. 1212 ЦК України як безпідставно перераховані.

Також на підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у сумі 8018,00 грн та інфляційні втрати у сумі 17968,94 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом пункту 4.1 договору сторони погодили, що відповідач сплачує суму у розмірі 50% від загальної вартості послуг до початку надання таких послуг та після підписання даного договору (передплата).

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач перерахував на користь відповідача 192038,00 грн, що становить 50% від загальної вартості послуг, що підтверджується випискою по рахунку позивача за 22.12.2018.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 10.5 договору сторони погодили, що договір припиняється у випадку розірвання договору відповідно до п.10.2 цього договору.

Відповідно до п.10.2 договору, дострокове розірвання договору можливе, зокрема, за письмовою угодою між сторонами, підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печатками сторін.

Судом встановлено, що договором №18/12-18-2 від 20.02.2020 про внесення змін до договору про надання послуг №18/12-18 від 18.12.2018, у зв`язку із переходом замовника на нове програмне забезпечення та повної відсутності потреби у подальшому наданні послуг, сторони дійшли згоди достроково розірвати договір про надання послуг №18/12-18 від 18.12.2018 та відповідно припинити всі зобов`язання за ним. Договір вважається розірваним, а зобов`язання припиненими з дня набрання чинності даного договору.

Укладення сторонами договору №18/12-18-2 від 20.02.2020 про внесення змін до договору про надання послуг №18/12-18 від 18.12.2018 означає про розірвання цього договору за згодою його сторін, що відповідає вимогам ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України та п.10.2., 10.5. договору.

Частинами 2, 3, 4 ст.653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір №18/12-18-2 від 20.02.2020 про внесення змін до договору про надання послуг №18/12-18 від 18.12.2018 не містить умов щодо повернення виконаного за зобов`язаннями до моменту розірвання цього договору.

Водночас, глава 83 Цивільного кодексу України визначає загальні положення щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У той же час, пунктом 3 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Системний аналіз вище наведених норм дає підстави вважати, що коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідні висновки про застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 №6-100цс15 та постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 927/468/17, від 07.05.2018 по справі № 921/512/17-г, від 06.02.2020 у справі №910/13271/18.

Суд зазначає, що у разі припинення зобов`язань сторін за договором, позивач має право розраховувати на стягнення з відповідача сплаченої ним суми попередньої оплати на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки її положення застосовуються також при поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала, тобто у разі, коли договір є припиненим.

Відтак, відповідач зобов`язаний повернути набуті ним грошові кошти у розмірі 192038,00 грн, враховуючи, що підстава, на якій вони були набуті, відпала після розірвання договору.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, з огляду на припинення договору внаслідок розірвання цього договору за згодою його сторін, а також на те, що відповідачем не підтверджено використання перерахованої позивачем суми попередньої оплати на виконання зобов`язання, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача 192038,00 грн, що становлять суму попередньої оплати за договором.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення 3% річних у сумі 8018,00 грн (нараховані за період з 21.02.2020 по 13.07.2021) та інфляційні втрати у сумі 17968,94 грн (нараховані за березень 2020 року по березень 2021 року).

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, з наведених норм права вбачається, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Правовідношення, в якому виникло зобов`язання повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти (у зв`язку з розірванням договору), є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

За змістом статей 625, 1212 ЦК України положення статті 625 ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, якою Велика Палата Верховного Суду підтвердила аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та у постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15.

З урахуванням вище наведених правових позицій, оскільки обов`язок повернути кошти у сумі 192038,00 грн настав тільки після розірвання договору, суд зазначає, що позивач правомірно здійснює нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат є арифметично правильним, у зв`язку із чим позовні вимоги у частині стягнення 3% річних у сумі 8018,00 грн та інфляційних втрат у сумі 17968,94 грн суд вважає обґрунтованими.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВАН КЛІК".

Судовий збір у сумі 3270,37 грн за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Враховуючи положення п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачений позивачем судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, підлягає поверненню з державного бюджету - за наявності відповідного клопотання позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛВІСТ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (46011, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, місто Тернопіль, вул.Сонячна, будинок 7; ідентифікаційний номер 40003159) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВАН КЛІК" (36000, Полтавська обл., місто Полтава, ВУЛИЦЯ ПУШКІНА, будинок 47, ідентифікаційний код 13934129) борг за зобов`язанням у зв`язку з збереженням майна без достатньої правової підстави у сумі 192038,00 грн, інфляційні втрати у сумі 17968,94 грн, 3% річних у сумі 8018,00 грн та судовий збір у сумі 3270,37 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 21.01.2022.

Суддя С.О. Турчин