ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/3432/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом В.о. керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області, м. Харків в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків
до Харківської районної державної адміністрації Харківської області, м. Харків (перший відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ост-Інвест", м. Харків (другий відповідач)
про скасування розпоряджень та визнання договорів недійсними
за участю представників учасників справи:

прокурор - Клейн Л.В.

позивача - не з`явився

першого відповідача - не з`явився

другого відповідача - Жукова Н.Д.,

ВСТАНОВИВ:

В.о. керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської районної державної адміністрації Харківської області (далі - перший відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСТ-ІНВЕСТ" (другий відповідач) в якому (з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 23.09.2021) просить суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації №771 від 23.04.2007 "Про надання земельної ділянки ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" в цілому, поновивши попереднє цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0158 шляхом віднесення її до земель запасу категорії сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням 01.17 згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок, який є Додатком 59 до Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації №772 від 23.04.2007 "Про надання земельної ділянки ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" в цілому, поновивши попереднє цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0159 шляхом віднесення її до земель запасу категорії сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням 01.17 згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок, який є Додатком 59 до Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації №773 від 23.04.2007 "Про надання земельної ділянки ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" в цілому, поновивши попереднє цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0160 шляхом віднесення її до земель запасу категорії сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням 01.17 згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок, який є Додатком 59 до Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012;

- визнати недійсним договір оренди землі від 21.05.2007, укладений Харківською районною державною адміністрацією Харківської області () з TOB "ОСТ-ІНВЕСТ" () щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0158, загальною площею 1,3646 га, який зареєстровано в Харківському районному відділі ХРФ ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.06.2007 за №04;

- визнати недійсним договір оренди землі від 21.05.2007, укладений Харківською районною державною адміністрацією Харківської області () з TOB "ОСТ-ІНВЕСТ" () щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0159, загальною площею 9,5600 га, який зареєстровано в Харківському районному відділі ХРФ ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.06.2007 за №05;

- визнати недійсним договір оренди землі від 21.05.2007, укладений Харківською районною державною адміністрацією Харківської області () з ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" (), який зареєстровано у Харківському районному відділі ХРФ ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0160, загальною площею 9,7789 га, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.06.2007 за №03.

Судовий збір прокурор просить суд покласти на відповідачів.

В обґрунтування позову прокурор вказує на те, що спірні розпорядження прийняті Харківською районною державною адміністрацією Харківської області всупереч вимог ст.ст. 20, 21, 38, 122 Земельного кодексу України. Зокрема, незаконно передано другому відповідачу у користування (оренду) із укладанням відповідних договорів оренди землі від 21.05.2007 земельні ділянки за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь та чагарників за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення несільськогосподарських угідь, розташовані за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради, із зміною цільового призначення земель з віднесенням до земель категорії житлової та громадської забудови, для будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови та створення шумо-пилозахисної смуги.

Ухвалою суду від 09.09.2021 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідачами до суду подані відзиви на позовну заяву, в яких вони заперечували проти позову та просили суд відмовити в його задоволенні за недоведеністю наявності порушень з боку відповідачів. Першим відповідачем також заявлено про відсутність порушення інтересів держави у спірних правовідносинах. Другим відповідачем до суду також була подана заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог прокурора.

У судовому засіданні 04.01.2022 прокурор підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 04.01.2022 представник другого відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник позивача у судове засідання 04.01.2022 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 120, 121 ГПК України. Разом з тим, 30.12.2021 до суду від позивача надійшло клопотання в якому він просить проводити розгляд справи без участі представника позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе вказане клопотання задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 42 ГПК України, є правом учасника справи, а не обов`язком, а обов`язковість явки в судове засідання представника позивача судом не визнавалась.

Представник першого відповідача у судове засідання 04.01.2022 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 120, 121 ГПК України. У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 22.09.2021 першим відповідачем було заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника першого відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе вказане клопотання задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 42 ГПК України, є правом учасника справи, а не обов`язком, а обов`язковість явки в судове засідання представника першого відповідача судом не визнавалась.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення прокурора та представника другого відповідача, суд встановив наступне.

Розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 21.03.2006 №416 TOB "ОСТ-ІНВЕСТ" надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 1,3600 га ріллі зі зміною цільового призначення за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь, розташованих за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради з подальшим віднесенням її до земель категорії житлової та громадської забудови для створення шумо-пилезахисної зеленої смуги. На замовлення ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для першої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови - створення шумо-пилозахисної зеленої смуги, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:011:0158. Цей проект землеустрою проходив державну експертизу землевпорядної документації, про що 29.08.2006 складений позитивний висновок № 1152-06. Розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 23.04.2007 № 771 ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для першої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови - створення шумо-пилозахисної зеленої смуги на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області та надано TOB "ОСТ-ІНВЕСТ" в довгострокову оренду строком на 50 років земельну ділянку загальною площею 1,3646 га в тому числі: 0,9428 га ріллі, 0,0581 га інших угідь за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь та 0,3647 га чагарників за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення несільськогосподарських угідь, розташовану за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради, із зміною цільового призначення земель з віднесенням до земель категорії житлової та громадської забудови, для першої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови - створення шумо-пилозахисної смуги.

У подальшому між Харківською районною державною адміністрацією та ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" 21.05.2007 укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0158, загальною площею 1,3646 га, строком на 50 років (далі - Договір №1), який зареєстровано в Харківському районному відділі ХРФ ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.06.2007 за №04. Предметом вищевказаного договору є земельна ділянка - землі категорії житлової та громадської забудови, яка розташована за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 32170,72 грн. (п. 5 Договору №1). Згідно з п. 14 Договору №1 земельна ділянка передається в оренду для першої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови - створення шумо-пилозахисної зеленої смуги. Також, пунктом 15 Договору №1 визначено, що цільове призначення зазначеної вище земельної ділянки - землі категорії житлової та громадської забудови (цільове (функціональне використання - землі житлової забудови і громадського призначення). У відповідності до п. 19 Договору №1 передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 7-денний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки згідно з договором №04 від 05.06.2007, земельна ділянка загальною площею 1,3646 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, передана Харківською районної державною адміністрацією Харківської області ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" 05.06.2007.

Крім того, встановлено, що розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 21.03.2006 № 415 TOB "ОСТ-ІНВЕСТ" надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 9,5600 га ріллі зі зміною цільового призначення за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь, розташованих за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради з подальшим віднесенням її до земель категорії житлової та громадської забудови для будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення. На замовлення ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для другої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови (будинки котеджного типу) з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:011:0159. Зазначений проект землеустрою проходив державну експертизу землевпорядної документації, про що 29.08.2006 складений позитивний висновок № 1153-06. Розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 23.04.2007 № 772 ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для другої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови (будинки котеджного типу) з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення на території Височанської селищної ради Харківського район) Харківської області та надано ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" в довгострокову оренду строком на 50 років земельну ділянку загальною площею 9,5600 га в тому числі: 9,5026 га ріллі, 0,0081 га інших угідь за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь та 0,0493 га чагарників за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення несільськогосподарських угідь, розташовану за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради, із зміною цільового призначення земель з віднесенням до земель категорії житлової та громадської забудови, для другої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови (будинки котеджного типу) з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення.

Між Харківською районною державною адміністрацією та ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" 21.05.2007 укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0159, загальною площею 9,5600 га, строком на 50 років, (далі - Договір №2), який зареєстровано в Харківському районному відділі ХРФ ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.06.2007 за №05. Предметом вищеозначеного договору є земельна ділянка - землі категорії житлової та громадської забудови, яка розташована за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 2386028,80 грн. (п. 5 Договору №2). Згідно з п. 14 Договору №2 земельна ділянка передається в оренду для другої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови (будинки котеджного типу) з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення. Також, п. 15 Договору №2 визначено, що цільове призначення зазначеної вище земельної ділянки - землі категорії житлової та громадської забудови (цільове (функціональне використання - землі житлової забудови і громадського призначення). У відповідності до п. 19 Договору №2 передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 7-денний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки згідно з договором №05 від 05.06.2007, земельна ділянка загальною площею 9,5600 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, передана Харківською районної державною адміністрацією Харківської області TOB "ОСТ-ІНВЕСТ" 05.06.2007.

Також встановлено, що розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 21.03.2006 № 417 ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 9,7800 га ріллі зі зміною цільового призначення за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь, розташованих за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради з подальшим віднесенням її до земель категорії житлової та громадської забудови для будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення. На замовлення ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для третьої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови (будинки котеджного типу) з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:011:0160. Цей проект землеустрою проходив державну експертизу землевпорядної документації, про що 29.08.2006 складений позитивний висновок № 1154-06. Розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 23.04.2007 № 773 TOB "ОСТ-ІНВЕСТ" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для третьої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови (будинки котеджного типу) з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення, на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області та надано ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" в довгострокову оренду строком на 50 років земельну ділянку загальною площею 9,7789 га в тому числі: 9,7789 га ріллі, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення несільськогосподарських угідь, розташовану за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради, із зміною цільового призначення землі з віднесенням до земель категорії житлової та громадської забудови, для третьої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови (будинки котеджного типу) з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення.

Між Харківською районною державною адміністрацією та ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" 21.05.2007 укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0160, загальною площею 9,7789 га, строком на 50 років (далі - Договір №3), який зареєстровано в Харківському районному відділі ХРФ ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.06.2007 за №03. Предметом вищевказаного договору є земельна ділянка - землі категорії житлової та громадської забудови, яка розташована за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 2439639,97 грн. (п. 5 Договору №3). Відповідно до п. 14 Договору №3 земельна ділянка передається в оренду для третьої черги будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови (будинки котеджного типу) з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення. Згідно з п. 15 Договору №3 визначено, що цільове призначення зазначеної вище земельної ділянки - землі категорії житлової та громадської забудови (цільове (функціональне використання - землі житлової забудови і громадського призначення). Відповідно до п. 19 Договору №3 передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 7-денний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки згідно з договором №03 від 05.06.2007, земельна ділянка загальною площею 9,7789 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, передана Харківською районної державною адміністрацією Харківської області TOB "ОСТ-ІНВЕСТ" 05.06.2007.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 245824754 від 24.02.2021, № 245986428 від 25.02.2021, № 245987525 від 25.02.2021 реєстрація речових прав на нерухоме майно, яке може бути наявне на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:011:0158, :01:011:0159, :01:011:0160, за ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" та будь-якими іншими особами не здійснювалась.

Звертаючись з даним позовом до суду, прокурор, від імені позивача в інтересах держави, в обґрунтування вимог вказує на порушення порядку надання в користування (оренду) спірних земельних ділянок та здійснення першим відповідачем дій з такого розпорядження земельними ділянками всупереч своїм повноваженням та вимогам земельного законодавства.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Щодо правомірності представництва інтересів держави у суді прокурором суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статтею 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч.ч. 3, 4, 5 ст. 56 ГПК України прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року №3- рп/9 (п.2, 3 Резолютивної частини):

- під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади;

- під представництвом прокуратурою України інтересів держави в господарському суді за змістом ст. 131-1 Конституції України та ст. 45 ЦПК України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

Ці дії включають подання прокурором до суду загальної юрисдикції позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави.

Статтею 1 Закону України "Про основи національної безпеки України" до національних інтересів відносяться життєво важливі матеріальні, інтелектуальні і духовні цінності Українського народу як носія суверенітету і єдиного джерела влади в Україні, визначальні потреби суспільства і держави, реалізація яких гарантує державний суверенітет України та її прогресивний розвиток. Суб`єктами забезпечення національної безпеки є також органи прокуратури України.

За приписами ст.ст. 13, 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв`язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Отже, в основі інтересу держави (національного, суспільного інтересу) лежить потреба у здійсненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поряд із цим, інтерес держави (національний, суспільний інтерес) у вказаній сфері суспільних відносин полягає у дотриманні розпорядником та суб`єктом господарювання відповідно конституційних обов`язків здійснювати повноваження щодо реалізації прав на землю Українського народу та користуватися природними об`єктами права власності народу виключно відповідно до вимог Закону.

У даному випадку порушення інтересу держави (національного, суспільного інтересу), як вказує прокурор, відбулося внаслідок ігнорування сторонами спірних договорів встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю реалізується виключно відповідно до закону.

Аналогічні права на землі та порядок розпорядження ними закріплені в ст. 324 ЦК України.

Оспорювані розпорядження видано Харківською районною державною адміністрацією Харківської області. Вказаною особою також з боку орендодавця укладено спірні договори оренди землі.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 10.09.2014 №442 утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України, шляхом перетворення. Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 №21. Згідно з п.п. 13 п.4 Положення, вказане управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Харківської області.

З огляду на вищевикладене, позивачем у даній справі визначено Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

Листом від 11.08.2021 № 62-211вих21 В.о. Керівника Харківської окружної прокуратури звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з запитом щодо обізнаності останнього стосовно спірних розпоряджень та намірів вжиття заходів щодо усунення порушень.

Листом від 17.08.2021 № 10-20-14-6707/019-21 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області було проінформовано Харківську окружну прокуратуру про відсутність у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області інформації щодо вказаних розпоряджень, відомостей про припинення спірних договорів оренди землі, та відсутність станом на 17.08.2021 коштів для сплати судового збору для звернення до суду із позовом.

20.08.2021 листом вих № 62-2503вих21 В.о. Керівника Харківської окружної прокуратури звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з Повідомленням в порядку вимог ч. 4. ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", стосовно необхідності вжиття Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області заходів для захисту інтересів держави шляхом звернення до суду в розрізі спірних правовідносин.

У той же час, позов до суду подано 27 серпня 2021 року.

Станом на час подання позову змінено зміст статей 38, 39 Земельного кодексу України.

Згідно статті 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Згідно статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Таким чином, на час подання позову, землі житлової та громадської забудови не мають обов`язково перебувати в межах населених пунктів, що встановлено законом.

Крім цього, згідно п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України станом на час подання позову та розгляду справи, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Таким чином, прокурором не обґрунтовано, яким чином оренда земель комунальної власності порушує права та інтереси держави, та яким чином задоволення позовних вимог сприятиме відновленню державних прав та інтересів у випадку, коли стороною договору оренди, розпорядником землі є відповідна територіальна громада.

Визнання недійсним договорів оренди не повертає земельні ділянки у державну власність.

Отже, викладене дає підстави суду дійти висновку, що прокурор не обґрунтував достатньою мірою підстави звернення до суду для представництва інтересів держави у даній справі.

Розглядаючи вимогу прокурора про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Харківської районної державної адміністрації №771 від 23.04.2007 "Про надання земельної ділянки ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ", розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації №772 від 23.04.2007 "Про надання земельної ділянки ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ", розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації №773 від 23.04.2007 "Про надання земельної ділянки ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ", поновивши попередні цільові призначення земельних ділянок шляхом віднесення їх до земель запасу категорії сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням 01.17 згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок, який є Додатком 59 до Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України ( в редакції від 13.01.2007) зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції від 13.01.2007) районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

В наступному дана стаття зазнала змін та прямо було зазначено про регулювання передачі земельних ділянок районними державними адміністраціями або у власність або у користування.

Згідно ч.3 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції від 13.01.2007) передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Так само, було змінено статтю 124 Земельного кодексу України та встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом.

Розмежування компетенції та повноважень щодо надання в користування (оренду) земельних ділянок згідно положень ст. 122 Земельного кодексу України закріплено з 14.10.2008 згідно із змінами, внесеними Законом № 509-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву" від 16.09.2008), що унеможливлювало застосування вказаних норм до спірних правовідносин до 14.10.2008 з огляду на норми ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до яких, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, про що зазначено другим відповідачем.

Порядок передачі спірних земельних ділянок в оренду був врегульований ст. ст. 17, 93, 118, 123, 124 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), згідно яких, з урахуванням п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), районна державна адміністрація - перший відповідач - як орган виконавчої влади в межах своєї компетенції вчинила дії і щодо зміни цільового призначення земельних ділянок і щодо розпорядження спірними земельними ділянками.

Щодо внесення змін до Державного земельного кадастру стосовно цільового призначення земельних ділянок, такі вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з того, що цільове призначення було визначено для спірних земельних ділянок у 2007 році у відповідності до кодів Українського класифікатору цільового використання землі (24.04.1998). Прокурор просить, по-перше, змінити цільове призначення, а по-друге, внести зміни за новим класифікатором відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель.

Зміна цільового призначення спірних земельних ділянок на час розгляду справи відноситься до повноважень територіальної громади як органу місцевого самоврядування. Суд вбачає що встановлення саме судом цільового призначення земельних ділянок буде втручанням в дискреційній повноваження органу місцевого самоврядування.

З метою внесення змін до Державного земельного кадастру в частині коду цільового призначення відповідно до норм, визначених постановою Кабінету міністрів України №821 від 28.07.2021, у разі коли цільове призначення визначено відповідно до Українського класифікатору цільового використання землі подається Державному кадастровому реєстратору заява за формою згідно з додатком 12 порядку, електронний документ із визначеним цільовим призначенням земельної ділянки відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, лист структурного підрозділу Держгеокадастру щодо можливості визначення цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, який надається на запит власника або користувача земельної ділянки з урахуванням матеріалів формування земельної ділянки.

З метою внесення до Державного земельного кадастру змін до відомостей про земельну ділянку в частині встановлення коду цільового призначення земельної ділянки, власнику або користувачу земельної ділянки необхідно звернутися через відповідний Центр надання адміністративних послуг до державного кадастрового реєстратору у порядку передбаченому пунктом 118 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

З наведеного вище суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині.

Згідно ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Правова природа даного спору має свою специфіку, яка полягає в тому, що позовні вимоги звернуті як до органу влади (перший відповідач), що здійснив розпорядження спірними земельними ділянками, так і до підприємства (другий відповідач), яке отримало право оренди (користування) спірними ділянками.

Сталою практикою Європейський суду з прав людини закріплено концепцію "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції та віднесено право оренди до поняття майна (рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 у справі "Ятрідіс проти Греції", заява № 311107/96, п. 54). Тобто, власністю у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції є і оренда майна. Отже право оренди другого відповідача підлягає захисту згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу до неї. Судом приймається до уваги, що позовні вимоги в даній справі спрямовані не лише на врегулювання спору щодо компетенції органу влади, а й на позбавлення підприємства ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" власності (у вигляді права оренди), якою воно мирно володіє та за яку з 2007 року сплачує орендну плату.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як підтверджено матеріалами справи, другим відповідачем отримано право оренди землі на підставі оскаржуваних рішень Голови Харківської районної державної адміністрації Харківської області, проте оскаржуваним рішенням та відповідно укладанню спірних договорів оренди, передували:

- розпорядження Голови Харківської РДА Харківської області № 415, №416 та №417 від 21.03.2006, якими було надано згоду на розробку проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок (на);

- розробка проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок в оренду, до складу яких входять усі погодження, вказані у ст. 123 Земельного кодексу України, а саме, (для 1-ї черги будівництва): висновок Харківської районної СЕС №139 від 14.04.2006, висновок Державного управління екології та природних ресурсів в Харківській області №11-20-1130 від 14.04.2006, висновок Відділу містобудування, архітектури та капітального будівництва Харківської районної державної адміністрації №739 від 17.04.2006, висновок Управління культури і туризму №08-ю/1531 від 09.05.2006, висновок Інституту археології НАН України ДП "НДЦ "Охоронна археологічна служба України"" ДП "Слобідська археологічна служба" №314-19/05-904 від 27.04.2006, висновок Харківського районного відділу земельних ресурсів №535/3 від 04.04.2006, висновок Державного комітету України по земельних ресурсах №1152-06 від 29.08.2006; (для 2-ї черги будівництва): висновок Харківської районної СЕС №140 від 14.04.2006, висновок Державного управління екології та природних ресурсів в Харківській області №11-20-1129 від 14.04.2006, висновок Відділу містобудування, архітектури та капітального будівництва Харківської районної державної адміністрації №740 від 17.04.2006, висновок Управління культури і туризму №08-ю/1532 від 09.05.2006, висновок Інституту археології НАН України ДП "НДЦ "Охоронна археологічна служба України" ДП "Слобідська археологічна служба", №314-19/05-878 від 27.04.2006, висновок Харківського районного відділу земельних ресурсів №535/2 від 04.04.2006, висновок Державного комітету України по земельних ресурсах №1153-06 від 29.08.2006; (3-ї черги будівництва): висновок Харківської районної СЕС №141 від 14.04.2006, висновок Державного управління екології та природних ресурсів в Харківській області №11-20-1128 від 14.04.2006, висновок Відділу містобудування, архітектури та капітального будівництва Харківської районної державної адміністрації №741 від 17.04.2006, висновок Інституту археології НАН України ДП "НДЦ "Охоронна археологічна служба України"" ДП "Слобідська археологічна служба" №314-19/05-877 від 27.04.2006, висновок Харківського районного відділу земельних ресурсів №535/1 від 04.04.2006, висновок Державного комітету України по земельних ресурсах №1154-06 від 29.08.2006.

Суд вважає обґрунтованими доводи другого відповідача, що використовуючи своє право на отримання в оренду земельної ділянки, особа обґрунтовано передбачає, що органи державної влади та місцевого самоврядування діють правомірно, оскільки така поведінка є їхнім прямим обов`язком. Чинним законодавством не передбачено обов`язку особи перевіряти правомірність дій органу щодо надання останнім земельної ділянки чи дотримання порядку розпорядження нею. Тобто фактично у разі задоволення позову обов`язки органу влади чи місцевого самоврядування з дотримання законодавства при вирішенні земельних питань перекладаються на суб`єкта господарювання. Крім цього, на другого відповідача покладається за будь-яких обставин тягар перевірки та ревізування рішень органу влади чи місцевого самоврядування, чим скасовується презумпція правомірності таких рішень, що суперечить вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.

У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Конституції України). Споживач послуг органу влади або місцевого самоврядування законно презюмує, що рішення цього органу є законними і такими, що прийняті у межах компетенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" фактично зазначено, що визнання недійсним договору оренди землі на підставі того, що державний орган порушив закон є неприпустимим

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії"). Потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються ("Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії").

У зв`язку з цим, враховуючи, що право оренди набуте другим відповідачем в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур, то відповідальність за вказані процедури не може покладатися на орендаря, який розраховував на їх належність та легітимність.

Суд критично оцінює аргументи прокурора про незаконну зміну цільового призначення спірних земельних ділянок та набуття права користування шляхом протиправної поведінки самого набувача майна, що обґрунтовано достеменною обізнаністю другого відповідача в тому, що спірні земельні ділянки мають сільськогосподарське призначення і розорення даних земель, у тому числі здійснення забудови, заборонено на законодавчому рівні та звернення останнього із заявою до Харківської районної державної адміністрації про надання в оренду спірних земельних ділянок для будівництва житлового комплексу малоповерхової забудови (будинки котеджного типу) з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення було недопустимим. Вказані твердження не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Таким чином, оскільки жодними нормами законодавства України, чинними на момент винесення та укладання оскаржуваних розпоряджень та договорів (зокрема, Земельним кодексом України в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) не передбачалося жодних обмежень або заборон з винесення відповідних розпоряджень/укладання договорів оренди землі Харківською РДА Харківської області, з огляду на положення Конституції України (ст. 19, 58), основні принципи господарського судочинства та практику Європейського суду з прав людини, позовні вимоги прокурора суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Суд також зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними і задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Щодо заяви другого відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відмова у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 372/1036/15-ц.

Таким чином, оскільки судом не встановлено порушень законодавства з боку відповідачів, тож суд відмовляє у позові з підстав його необґрунтованості, а не з підстав пропущення строку позовної давності.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Прокурор - В.о. керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області Климовець Максим Олександрович (61098, м. Харків, Григорівське шосе, 52).

Позивач - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 2 під`їзд, 8-9 поверх, код ЄДРПОК 39792822).

Перший відповідач - Харківська районна державна адміністрація Харківської області (61098, м. Харків, Григорівське шосе, 52, ).

Другий відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ост-Інвест" (61002, м. Харків, вул. Петровського, 6/8, кв. 16, ).

Повне рішення підписано 11 січня 2022 року.

Суддя О.В. Погорелова