РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2022Справа № 910/17902/21
За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаєплон»

про стягнення 646415,66 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.11.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" про стягнення 646415,66 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем зобов`язань за договором на постачання теплової енергії № 8363081 від 17.01.2019.

Ухвалою суду від 15.11.2021 відкрито провадження у справі № 910/17902/21 постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, процесуальні документи були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 87526, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 4.

Станом на дату розгляду справи поштове відправлення № 01 1, яким направлено відповідачу ухвалу від 15.11.2021 про відкриття провадження у справі, не було вручене під час доставки, про що вказано в довідці форми № 20: "адресат відсутній за вказаною адресою", "неправильно зазначена (відсутня) адреса".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень статті 242 Господарського процесуального кодексу України, 23.11.2021 - день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення з ухвалою суду у зв`язку з невірним зазначенням (відсутністю) адреси та відсутністю адресата за вказаною адресою, направленого на юридичну адресу відповідача, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 15.11.2021.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" , Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/17902/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив суду не надав.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Розпорядженням КМДА від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарського діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Таким чином, з 01.05.2018 року постачання теплової енергії здійснює КП "Київтеплоенерго".

17.01.2019 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» (споживач) було укладено договір № 8363081 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 29.06.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» було змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаєплон».

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію у гарячій воді споживачу для потреб опалення, а споживач зобов`язується отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Згідно з п. 3.1. договору, сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору.

Відповідно до п. 3.3. договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі, обумовленому чинним законодавством України.

Пунктом 4.1. передбачено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.05.2019 року, а в частині зобов`язання споживача розрахуватися за спожиту теплову енергію до повного виконання цього зобов`язання.

Згідно з п. 4.2. договору та керуючись ст.. 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018.

Відповідно до п. 4.4. договору, договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Пунктом 3 додатку № 1 до договору № 8363081 від 17.01.2019 визначено, що орієнтовна вартість теплової енергії, на поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору, становить 856726,08 грн. (ПДВ 161345,22 грн.) Всього 1028071,29 грн.

Відповідно до п. 8 додатку № 2 до договору № 8363081 від 17.01.2019, споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою: вул.. Будівельників, 25 оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник акта приймання-передавання товарної продукції та акта звіряння постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Згідно з п. 9 додатку № 2 до договору № 8363081 від 17.01.2019, споживач на розрахунковий рахунок постачальника, відкритий у ТВБВ № 100/020 філії-Головного управлінні по м. Києва та Київській області АТ «Ощадбанк» (код банку 322669), щомісячно: забезпечує не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком за кожною тарифною групою окремо.

Додатком № 2А до договору № 8363081 від 17.01.2019 визначено температурний графік роботи теплових мереж КП «Київтеплоенерго», адекватний реальній потребі споживачів на 2018/2019 р.

Додатком № 5 до договору № 8363081 від 17.01.2019 визначено умови припинення подачі теплової енергії.

Додатком № 6 до договору № 8363081 від 17.01.2019, визначено дані по будинках (спорудах), опалення і гаряче водопостачання ТОВ «Водоканал-Сервіс» яких здійснюється від теплових мереж постачальника станом на 17.01.2019, відповідно до даної довідки спорудою є «Будинок житловий ЖБК «Алмазний», за адресою вул.. Вишгородська, 38 А, площею 5811 м2, номер особового рахунка-8363081.

Додатком № 7 до договору № 8363081 від 17.01.2019, визначено теплові навантаження об`єктів теплопостачання станом на 17.01.2019, відповідно до даної довідки теплове навантаження на споруду за адресою вул.. Вишгородська, 38 А, за особовим рахунком № 8363081 складає 0,305 Гкал/год.

21.10.2019 між КП «Київтеплоенерго» та ТОВ «Водоканал-Сервіс» було укладено додаткову угоду до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8363081 від 17.01.2019, відповідно до якої сторонами було викладено додатки № 3,3а,4 у новій редакції.

Додатком № 3 до договору № 8363081 від 17.01.2019 визначено схему балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Додатком № 3А до договору № 8363081 від 17.01.2019 визначено технічні характеристики теплових мереж та систем.

Додатком № 4 до договору № 8363081 від 17.01.2019 є акт розмежування балансової належності теплових мереж та систем та експлуатаційної відповідальності сторін, укладений між КП «Київтеплоенерго» та ТОВ «Водоканал-сервіс», відповідно до якого межею розподілу балансів належності між постачальником та споживачем є зовнішня поверхня стіни житлового будинку по вул.. Вишгородській, 38-А.

04.08.2020 між КП «Київтеплоенерго» та ТОВ «Водоканал-сервіс» було складено акт № 3/11-1504 про зняття пломб на приладах комерційного обліку споживача, за адресою вул.. Вишгородська, буд. 38А.

13.08.2020 між КП «Київтеплоенерго» та ТОВ «Водоканал-сервіс» було складено акт № 3/11-1503 та № 3/11-1505 про готовність вузла комерційного обліку споживача, по адресі вул.. Вишгородська, буд. 38А, до роботи в опалювальний період 2020-2021

Відповідно до корінця наряду № 33395 від 04.11.2020 споруду ТОВ «Водоканал-сервіс» за адресою вул.. Вишгородська, 38-А було підключено до опалювальної системи.

Відповідно до відомостей обліку споживання теплової енергії по споруді ТОВ «Водоканал-сервіс» за адресою вул.. Вишгородська, 38-А, відповідачем було спожито теплової енергії: за період з 20.10.2020 по 19.11.2020 в обсязі 55,18 Гкал; за період з 20.11.2020 по 18.12.2020 в обсязі 86,13 Гкал; за період з 19.12.2020 по 18.01.2021 в обсязі 94,77 Гкал; за період з 19.01.2021 по 18.02.2021 в обсязі 112,38 Гкал; за період з 19.02.2021 по 18.03.2021 в обсязі 80,26 Гкал; з 19.03.2021 по 19.04.2021 в обсязі 54,18 Гкал. Вказані відомості складені саме відповідачем.

ТОВ «Водоканал-сервіс» було спожито від КП «Київтеплоенерго» теплової енергії відповідно до облікових карток: за листопад 2020 року вартістю 78342,13 грн.; за грудень 2020 року вартістю 122283,59 грн.; за січень 2021 року вартістю 150015,67 грн.; за лютий 2021 року вартістю 188570,50 грн.; за березень 2021 року вартістю 134674,03 грн.; за квітень 2021 року вартістю 90912,53 грн. Загальна вартість спожитої відповідачем теплової енергії за період з листопада 2020 по квітень 2021 складає 764798,45 грн. Обсяги споживання теплової енергії саме на визначену в облікових картках вартість теплової енергії підтверджуються, зокрема, відомостями обліку споживання теплової енергії (долучені до матеріалів справи), які були складені та підписані саме споживачем.

Відповідно до корінця наряду № 217 від 05.04.2021 споруду ТОВ «Водоканал-сервіс» за адресою вул.. Вишгородська, 38-А було відключено від опалювальної системи.

Відповідно до довідки про стан розрахунків за спожиту від КП «Київтеплоенерго» теплоенергію ТОВ «Водоканал-сервіс», заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01.10.2020 по 01.09.2021 складає 579032,70 грн. З довідки вбачається, що зі спожитої теплової енергії вартістю 764798,45 грн відповідачем було оплачено 185765,75 грн.

Отже, долученими до матеріалів справи доказами доведено споживання відповідачем теплової енергії за період з листопада 2020 по квітень 2021 на загальну суму 764798,45 грн. Вартість теплової енергії була частково оплачена відповідачем у сумі 185765,75 грн, що зумовлює існування заборгованості у розмірі 579032,70 грн.

17.02.2021 КП «Київтеплоенерго» звернулося до ТОВ «Водоканал-сервіс» з листом № 30/5/5/2418, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.02.2021 складала 32803826,85 грн. Разом з листом КП «Київтеплоенерго» було направлено до ТОВ «Водоканал-сервіс» акти приймання-передавання товарної продукції на 107 аркушах в 2 примірниках; акт звіряння розрахунків за теплову енергію на 34 аркушах в 2 примірниках та рахунок-фактуру на 34 аркушах в 2 примірниках. Докази направлення даного листа з додатками додано до матеріалів справи (накладна № 370).

Також, відповідно до наданих доказів, позивач неодноразово надсилав листи разом з платіжними документами відповідачу, про що свідчать листи від 23.02.2021, 18.03.2021 та 13.04.2021.

Відповідач відповіді на листи не надав, суму заборгованості не сплатив.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно з частиною другою ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний: вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 ст. 193 ГК України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 ст. 612 ЦК України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача перед позивачем з оплати спожитої теплової енергії станом на дату розгляду справи судом складає 579032,70 грн.

Відповідач не скористався своїм правом передбаченим ст.. 165 ГПК України відзив на позовну заяву не надав.

Жодних доказів того, що відповідачем було сплачено позивачу заборгованість у розмірі 579032,70 грн., або що теплова енергія відповідачем не споживалась до матеріалів справи не додано.

З огляду на викладене вище, Суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу вартість спожитої теплової енергії за період з 01.11.2020 по 01.09.2021, а отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати вартості спожитої теплової енергії у розмірі 579032,70 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позовними вимогами позивача є стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 32656,02 грн., втрати від інфляції у розмірі 25193,85 грн. та 3% річних у розмірі 9533,09 грн.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, ст. 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. При цьому, згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" регулює також договірні відносини між суб`єктами господарювання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. Відповідно , законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас ч. 6 ст. 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Згідно з п. 3.3 договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі, обумовленому чинним законодавством України. Тобто в договорі сторонами розмір пені не встановлений.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі №908/1501/18.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки в п. 3.3 договору не передбачений конкретний розмір пені, які підлягає стягненню з відповідача і закон також не встановлює розмір пені, сторонами письмово не було досягнуто домовленості щодо забезпечення зобов`язань по договору неустойкою.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

За ч. 7 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (який є спеціальним законом у спірних правовідносинах) передбачено, що в разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Проте дія зазначеної норми була зупинена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.20. № 533-IX, який набрав чинності 18.03.2020.

Крім того, відповідно до підп. 4 п. 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.20. № 530-ІХ, що набрав чинності 17.03.20., на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Таким чином вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті послуг з теплопостачання в розмірі 32656,02 грн не підлягають задоволенню.

За змістом частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 9 додатку № 2 до договору № 8363081 від 17.01.2019, споживач на розрахунковий рахунок постачальника, щомісячно: забезпечує не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком за кожною тарифною групою окремо.

З додатків до договору не вбачається наявність орендарів в будинку по вул Вишгородська, 38А за опалення якого стягується плата в рамках даної справи.

Отже, згідно умов договору, відповідач був зобов`язаний забезпечити сплату вартості спожитої теплової енергії до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. При здійсненні розрахунку втрат від інфляції позивачем не було враховано зазначену вище умову договору щодо строків оплати. Суд здійснив перерахунок 3% річних та втрат від інфляції за період з 26.12.2020 по 31.08.2021 з урахуванням дат виникнення зобов`язань по кожному місяцю та часткових оплат, здійснених відповідачем. Згідно перерахунку суду з відповідача підлягають стягнення втрати від інфляції у розмірі 18964,95 грн та 3% річних у розмірі 8689,97 грн.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З урахуванням встановлених судом обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаєплон» (87526, м. Маріуполь, вул.. 130 Таганрозької дивізії, буд. 4, ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, ) заборгованість у розмірі 579032 (п`ятсот сімдесят дев`ять тисяч тридцять дві) грн.. 70 коп., втрати від інфляції у розмірі 18964 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн.. 95 коп., 3% річних в розмірі 8689 (вісім тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн.. 97 коп., та судовий збір у розмірі 9100 (дев`ять тисяч сто) грн.. 31 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 32656,02 грн, втрат від інфляції у розмірі 6228,90 грн, 3% річних у розмірі 843,12 грн - відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко