РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2022Справа № 910/18576/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингком»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коворкінг рент»

про стягнення 31 050, 00 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення 31 050, 00 грн.

Згідно частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

29.12.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Коворкінг рент» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суддя Алєєва І.В. у період з 31.12.2021 по 14.01.2022 перебувала у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингком» (далі - Суборендар/Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коворкінг рент» (далі - Орендар/Відповідач) був укладений Договір суборенди нежилого приміщення № - 11220-9 (далі - Договір оренди).

За умовами вищезазначеного договору оренди Позивач отримав від Відповідача в оренду офісні приміщення (офіс 3 та офіс 16), які знаходяться за адресою, місто Київ, вулиця Межигірська, 82, 2 поверх, що підтверджується Актом приймання - передачі приміщення від 01.01.2021.

На виконання п.5.5. договору оренди Позивач з метою забезпечення збереження майна та покриття можливих збитків перерахував Відповідачу забезпечувальний платіж в сумі 31 050,00 грн. Вказаний забезпечувальний платіж був здійснений Позивачем 02.12.2020, що підтверджується банківською випискою по рахунку яка додана до матеріалів справи.

В подальшому в зв`язку з неможливістю подальшої оренди приміщень сторонами договору оренди було прийнято рішення про його припинення та повернення офісних приміщень з оренди, про що Позивач та Відповідач 30.09.2021 року склали Акт приймання-передачі приміщень згідно якого офісні приміщення (офіс 3 та офіс 16) були своєчасно повернуті в задовільному технічному та санітарному стані. Претензії Орендаря до приміщень, що повернуті відсутні. В даному Акті також зазначено, що вказаний договір оренди приміщень припинив свою дію з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі приміщень.

Відповідно до пункту 5.7.1. договору оренди забезпечувальний платіж не повертається Суборендарю протягом строку дії договору, а повертається протягом 5 банківських днів (у невикористаній його частині), з моменту надання банківських реквізитів Суборендарем на електронну пошту Орендаря, що вказана в даному договорі, але не раніше, ніж через 5 банківських днів після закінчення строку дії даного договору.

01.10.2021 Позивач направив Відповідачу лист № 131 від 01.10.2021р., в якому просив повернути забезпечувальні платежі по двом договорам суборенди офісних приміщень

- по договору суборенди нежилого приміщення № 11220-7 від 01.12.2020р. на повернення забезпечувального платежу в сумі 9 520,00 грн.

- по договору суборенди нежилого приміщення № 11220-9 від 01.12.2020р. на повернення забезпечувального платежу в сумі 31 050,00 грн. ( спірний договір оренди)

Як зазначає позивач у позовній заяві, лист був відправлений на електрону пошту, яка використовувалась постійно сторонами для направлення рахунків на сплату оренди та листування (), крім того, позивач вважає, що вказаний лист №131 від 01.10.2021 Відповідачем був отриманий, оскільки по іншому договору суборенди офісних приміщень забезпечувальний платіж Позивачу Відповідач повернув.

Однак, по договору оренди № - 11220-9 забезпечувальний платіж повернуто не було.

В подальшому Позивачем повторно 18.10.2021 було направлено повідомлення про повернення грошових коштів, але відповіді не отримано.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди, щодо повернення забезпечувального платежу в розмірі 31 050, 00 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, в якій вказується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з пункту 5.7.1. договору оренди забезпечувальний платіж не повертається Суборендарю протягом строку дії договору, а повертається протягом 5 банківських днів (у невикористаній його частині), з моменту надання банківських реквізитів Суборендарем на електронну пошту Орендаря, що вказана в даному договорі, але не раніше, ніж через 5 банківських днів після закінчення строку дії даного договору.

Відповідно до розділу 11 Договору суборенди нежилого приміщення адресою електронної пошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Коворкінг рент» є - ІНФОРМАЦІЯ_1

Однак, як вбачається з доданих позивачем до позовної заяви сканкопій з електронної пошти, лист № 131 від 01.10.2021, в якому позивач просив повернути забезпечувальний платіж направлено на іншу електронну адресу, яка відрізняється від тієї, що зазначена в договорі, а саме - .

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, належним доказом на підтвердження направлення позивачем відповідачу листа з вимогою повернути забезпечувальний платіж є відправлення на електронну пошту зазначену у договорі, як того потребує пункт 5.7.1. договору.

З урахуванням зазначеного господарський суд приходить до висновку, що в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України, строк оплати за вимогами позивача щодо повернення забезпечувального платежу не настав, що є підставою для відмови в задоволені позову про стягнення основної суми грошових коштів.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача, щодо обізнаності відповідача про надісланий лист за яким було повернуто забезпечувальний платіж за договором суборенди № 11220-7 від 01.12.2020 в сумі 9 520,00 грн., вимога про повернення якого містилась у одному листі № 131 від 01.10.2021 разом з вимогою повернення забезпечувального платежу за договором суборенди який є предметом розгляду у даній справі, оскільки суду з урахуванням меж предмету позову в даній справі не відомо зміст, умови та порядок повернення забезпечувального платежу за Договором суборенди № 11220-7 від 01.12.2020.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів статті 129 ГПК України судові витрати у зв`язку із відмовою від позову покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Витрати по сплаті судового зору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва