ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022м. ДніпроСправа № 904/8507/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ", м. Київ

до відповідача-1: Компанії TNA CORPORATE SOLUTION LLC/ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС, м. Джексон, штат Вайомінг

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпряне", с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області

про визнання недійсним договору про задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення частки у статутному капіталі

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Баворовська Г.П.

Представники:

Від позивача: Бутко Д.Г., ордер від 10.12.2021 №1183040, адвокат

Від відповідача-1: Маковей О.Г., ордер від 12.11.2021 №1156174, адвокат

Від відповідача-2: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Компанії TNA CORPORATE SOLUTION LLC/ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпряне", в якому просить визнати недійсним договір задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпряне" від 08.11.2019 укладеного між Компанією TNA CORPORATE SOLUTION LLC/ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І., зареєстрованого в реєстрі №6088.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні оспорюваного договору не було дотримано вимог ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме положення даного правочину суперечать нормам Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", Закону України "Про заставу", Цивільного кодексу України та ряду положень договору застави частки, на виконання якого і було укладено оспорюваний договір.

Відповідач-1 проти задоволення позову заперечує, не вбачає підстав для визнання недійсним договору та зазначає, що сторонами погоджено всі істотні умови договору задоволення вимог заставодержателя, договір укладено сторонами добровільно, а відтак вважає зазначений договір чинним та укладеним у відповідності із законодавством.

Відповідач-2 у відзиві на позов зазначає, що погоджується з фактами порушення законодавства викладеними в позові, та вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідач-2 просить позов задовольнити у повному обсязі.

Також відповідач-2 просить розглядати справу без участі представника.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області 08.11.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 12.01.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин укладення договору застави частки від 05.11.2019, строк дії договору, наявність/відсутність порушень законодавства при укладенні даного договору та наявність/відсутність підстав для визнання його недійсним.

Так, судом встановлено, що 05.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ" (заставодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпряне" (компанія) та ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС (заставодержатель) укладено договір застави частки, відповідно до умов якого в якості забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань, що виникли на підставі Кредитного Договору та інших фінансових документів, зазначених у договорі застави, заставодавці передали заставодержателю у першочергову заставу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпряне" (03115, м.Київ, проспект Перемоги, будинок 121-В, ідентифікаційний код компанії 41102289, загальний розмір статутного капіталу компанії 10 000,00 грн.) у розмірі 100,00% що відповідає 10 000,00 грн.

05.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ" (сторона 1) та ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС (сторона 2) підписано акт приймання-передачі частки в статутному капіталі (корпоративних прав) Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпряне", відповідно до якого сторона 1 передає у власність сторони 2, а сторона 2 приймає у свою власність частку (корпоративні права) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпряне" номінальною вартістю 10000,00 грн.

08.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ" (заставодавець) та ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС (заставодержатель) укладено договір про задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпряне", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. 08.11.2019 за №6088.

Відповідно до п.1 договору сторони визнають, що зобов`язання за кредитним договором не виконане належним чином боржником та/або заставодавцем на користь заставодержателя.

Згідно з п. 2 даного договору у зв`язку із невиконанням боржником та/або заставодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором, сторони цього договору вирішили здійснити позасудове звернення стягнення шляхом передачі заставодержателю права власності на предмет застави шляхом укладення цього договору про задоволення вимог заставодержателя, в порядку та на умовах передбачених п.9.4.3 договору застави.

Заставодержатель передає у власність заставодержателя частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпряне", місцезнаходження якого: 03115, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 121-В, код ЄДРППОУ 41102289, у розмірі 10000,00 грн. (далі - частка), а заставодержатель приймає у власність частку в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором (п.3 договору).

Пунктом 4 сторони передбачили, що факт передачі заставодавцем частки заставодержателю підтверджується також актом приймання-передачі частки, який було підписано у день підписання договору застави, та який набирає чинності в порядку передбаченому п. 9.4.3 договору застави, а саме з моменту підписання даного договору про задоволення вимог заставодержателя.

У відповідності з п. 5 договору заставодавець гарантує, що на день підписання даного договору він є власником частки.

Відступлення частки у статутному капіталі товариства здійснюється у зв`язку з настанням випадку невиконання зобов`язань згідно договору застави (п. 6 договору).

Відповідно до п. 7 договору за згодою сторін, для цілей цього договору, вартість частки визначається у розмірі 6900,00 грн.

Згідно з п. 8 договору право власності на частку у статутному капіталі товариства переходить заставодержателю з моменту підписання цього договору. Права учасника товариства заставодержатель набуває з моменту внесення відповідних змін щодо учасників (засновників) товариства у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, заставодавець зобов`язується утримуватись від реалізації будь-яких прав учасника товариства, за винятком тих, що вимагаються для повного виконання цього договору.

З моменту переходу частки, до заставодержателя переходять всі права та обов`язки учасника товариства, які належали заставодавцю, в межах частки, яка відчужується, і заставодавець відповідно втрачає всі права та обов`язки на частку у статутному капіталі товариства (п.9 договору).

У відповідності з п. 10 договору заставодержатель, з моменту переходу до нього всіх прав учасника, зобов`язується виконувати вимоги установчих документів товариства, а також нести всі обов`язки учасника, що випливають із статутних документів та чинного законодавства.

Пунктом 11 договору унормовано, що заставодавець та заставодержатель взаємно стверджують, що: зміст договору їм зрозумілий; у момент укладення цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається у відповідності зі справжньою волею сторін, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску і відповідає реальній домовленості між ними; на день підписання цього договору сторони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; при укладенні цього договору та визначенні його умов не має зловмисної домовленості між сторонами; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких для продавця обставин; право чин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший право чин (не є удаваним).

Згідно з п. 12 договору підписання цього договору є підставою для часткового припинення зобов`язання за кредитним договором на суму вартості частки, зазначену у п. 7 цього договору.

Цей договір є підставою для внесення відповідних змін, щодо складу учасників (засновників) товариства у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п.13 договору).

Цей договір починає діяти з моменту його підписання сторонами та діє до повного його виконання сторонами (п.15 договору).

Позивач просить визнати недійним договір задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпряне" від 08.11.2019 укладеного між Компанією TNA CORPORATE SOLUTIONLLC ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І., зареєстрованого в реєстрі №6088.

Позивач вважає, що при укладені оспорюваного правочину не було дотримано вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме положення оспорюваного договору суперечать нормам Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", Закону України "Про заставу", Цивільного кодексу та ряду положень Договору застави частки, на виконання якого і було укладено оспорюваний договір.

Так, за твердженням позивача оспорюваний договір укладено до моменту настання строку виконання основного зобов`язання (28.06.2025), порушено терміни встановлені для укладення договору про задоволення вимог заставодержателя після отримання повідомлення про невиконання боржником зобов`язання (п.п. 9.3, 9.4.3 договору); порушено порядок визначення вартості часток, що передаються за оспорюваним договором (не проведено оцінки вартості корпоративних прав суб`єктами оціночної діяльності); не дотримано вимог ст. 19 Закону України "Про заставу", а саме не визначено всі істотні умови договору про задоволення вимог заставодержателя; суперечить ст. 22 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Також позивач зазначає, що 20.09.2021 загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ" розглядалося питання економічної обґрунтованості укладених товариством договорів про задоволення вимог заставодержателя. Загальними зборами учасників було встановлено, що дані договори, укладені товариством, порушують права позивача. Передача за заниженою вартістю часток у статутному капіталі товариств призводить до майнових втрат позивача, оскільки у разі пред`явлення регресного позову до боржника у зобов`язанні, на виконання якого і було звернуто стягнення на частки, позивач не зможе відшкодувати реальну вартість переданих у власність відповідача-1 часток. В результаті загальними зборами учасників було прийнято рішення про уповноваження директора товариства на звернення до суду з даним позовом.

Вказане і стало причиною виникнення спору.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивач зазначає, що договір про задоволення вимог заставодержатель укладено до моменту настання строку виконання основного зобов`язання.

Так, згідно з п. 3.4 договору застави частки заставодержатель, який діє у якості солідарного кредитора, відповідно до кредитного договору та інших фінансових документів, вимоги фінансових сторін та заставодержателя до заставодавця, позичальника та інших зобов`язаних осіб за кожним відповідним фінансовим документом є солідарними у цілях статті 542 Цивільного кодексу України. Таким чином, заставодержатель, який діє у якості солідарного кредитора, наділений правом здійснювати всі вимоги до заставодавця, позичальника та інших зобов`язаних осіб за кожним відповідним фінансовим документом (включаючи, але не обмежуючись, кредитним договором) щодо усієї суми боргу будь-якої із зобов`язаних осіб перед будь-якою фінансовою стороною за фінансовими документами, та звертати стягнення на предмет застави (як його описано нижче) стосовно повної несплаченої суми забезпечених зобов`язань.

Пунктом 3.2 договору застави передбачено, що строком виконання забезпечених зобов`язань є 28 червня 2025 року якщо такий строк не продовжений або скорочений відповідно до кредитного договору або будь-яких інших фінансових документів. Вищезазначене у жодному разі не порушує чинності та/або можливості примусового виконання цієї застави, яка, незважаючи на будь-що, залишається повністю чинною та дійсною до моменту виконання забезпечених зобов`язань за кредитним договором та будь- якими іншими фінансовими документами в повній мірі, що повинно бути підтверджено письмовим повідомленням від заставодержателя заставодавцю (яке не повинно бути необґрунтовано притриманим або затриманим після надання заставодавцем заставодержателю законного письмового запиту надати таке повідомлення).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу", заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Отже, строк виконання зобов`язання встановлений 28.06.2025.

Між тим, договір про задоволення вимог заставодержателя був укладений 08.11.2019, тобто до настання строку виконання забезпечених заставою зобов`язань, що є порушенням вимог договору застави, вимог Цивільного кодексу України, якими регулюється застава та вимог Закону України "Про заставу".

Крім того, позивач зазначає, що порушено терміни встановлені для укладення договору про задоволення вимог заставодержателя після отримання повідомлення про не виконання боржником зобов`язання.

Згідно з п. 9.4.1 договору застави частки заставодержатель має право звернути стягнення на Предмет застави набувши право власності на предмет застави на підставі акту приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства. Цей акт укладається сторонами у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, сторони зобов`язуються підписати акт одразу після укладення цього договору. Із наступного дня після спливу 30 (тридцяти) денного строку з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави (за виключенням випадків передбачених цим договором, зокрема, але не виключно у випадку передбаченому абзацом 2 п.9.3 та п.9.4.3 цього договору) набуває чинності акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства, який підписується у день підписання цього договору. За таких умов, заставодержатель вправі у порядку, визначеному чинним законодавством України, звернутися до державного реєстратора для внесення відомостей про зміну складу учасників товариства на підставі зазначеного акту приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства. Заставодавець повинен надавати допомогу заставодержателю у виконанні будь-яких формальностей та процедур, які вимагатимуться від заставодержателя для оформлення на себе всіх прав заставодавця на предмет застави. Заставодержатель набуває предмет застави у власність за вартістю, визначеною за домовленістю сторін.

Відповідно до абз. 2 п. 9.3 договору застави частки якщо протягом строку, встановленого для виконання зобов`язань, порушення яких призвело до настання випадку невиконання зобов`язання, що триває, (надалі - "строк виконання"), вказаного в повідомленні про випадок невиконання зобов`язань, яке направлене заставодержателем заставодавцю (значною мірою у формі Додаток 2 до цього договору) (надалі - "Повідомлення про випадок невиконання зобов`язань") і, що не може бути коротший ніж 30 (тридцять) днів з моменту отримання заставодавцем повідомлення про випадок невиконання зобов`язань (окрім випадків передбачених законодавством або цим договором), такі зобов`язання залишаються невиконаними або порушеними, або у випадку повідомлення (в тому числі шляхом підписання між сторонами двосторонньої угоди) заставодавцем заставодержателя про неможливість виконання забезпеченого зобов`язання, обов`язок виконання якого настав у заставодавця у зв`язку з існуванням в момент укладення цього договору випадків невиконання, що було визнано сторонами в п. 11.12 договору, іншим чином окрім як за рахунок предмета застави, заставодержатель має право на власний розсуд обрати один з таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача права власності на предмет застави заставодержателю в рахунок виконання забезпечених зобов`язань; продаж заставодержателем предмета застави третій особі; або укладення договору про задоволення вимог заставодержателя; будь-який інший позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, передбачений законодавством України.

Відповідно до п. 9.4.3 договору застави частки сторони погодили, що у випадку невиконання зобов`язання або неможливості виконання зобов`язання заставодавцем сторони можуть укласти договір про задоволення вимог заставодержателя. При укладені договору про задоволення вимог заставодержателя вартість предмета застави визначається за домовленістю сторін. У такому разі акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства, який підписується у день підписання цього договору, набирає чинності у день підписання договору про задоволення вимог заставодержателя. За таких умов, заставодержатель вправі у порядку визначеному чинним законодавством України, звернутися до державного реєстратора для внесення відомостей про зміну складу учасників товариства на підставі зазначеного акту приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.

Пункти 9.3, 9.4.1 та 9.4.3 договору застави частки, передбачають можливість задоволення вимог заставодержателя через передачу права власності на предмет застави йому та порядок проведення такої передачі. Дані пункти договору застави частки містять застереження, в якому випадку можлива передача права власності на заставне майно та в який термін, а саме частку в статутному капіталі.

Тобто, з аналізу вищезгаданих умов договору застави частки, слідує, що сторони можуть укласти договір про задоволення вимог заставодержателя виключно після спливу 30 денного терміну з моменту отримання заставодавцями повідомлення про невиконання позичальником зобов`язань.

Позивач зазначає, що повідомлення про невиконання основного зобов`язання боржником не отримував, вважає, що 30-тиденний термін встановлений п.п. 9.3 та 9.4.3. договору застави, не сплив.

Відповідач доказів зворотнього до матеріалів справи не надав.

Отже, спірний договір укладений з порушенням вищевказаних норм.

Також позивач посилається на те, що порушено порядок визначення вартості часток, що передаються за оспорюваним договором.

Згідно з п. 4.3 договору застави вартість предмета застави на дату цього договору складає 10 000,00 грн. Сторони цього договору прямо погоджуються, що, незважаючи на вищенаведене, забезпечені зобов`язання погашаються як встановлено в статті 9.7 (Розмір погашених забезпечених зобов`язань) нижче.

Відповідно до п. 9.7 договору застави сторони прямо погоджуються, що у випадку реалізації предмета застави та/або примусового виконання прав заставодержателя на предмет застави згідно з порядком, визначеним вище у цій статті 9 (Звернення стягнення), забезпечені зобов`язання вважатимуться задоволеними і погашеними лише у розмірі суми та у валюті відповідного забезпеченого зобов`язання, фактично і остаточно отриманої заставодержателем в результаті реалізації/примусового виконання за обмінним курсом, встановленим заставодержателем на дату такої реалізації, а у випадку передачі права власності на предмет застави заставодержателю, у розмірі вартості, визначеної заставодержателем на момент такої передачі на підставі оцінки предмета застави, підготовленої суб`єктом оціночної діяльності.

Позивач зазначає, що жодної оцінки вартості корпоративних прав суб`єктами оціночної діяльності не проводилась, а загальна вартість часток в оспорюваному договорі зазначалась у розмірі вказаному заставодержателем.

Відповідачем-1 доказів проведення оцінки предмета застави суб`єктами оціночної діяльності до матеріалів справи не надано.

Відтак, на момент укладення договору про задоволення вимог заставодержателя не визначено у встановленому договором застави порядку розмір вартості предмета застави, що є порушенням вимог договору застави частки.

Крім того, позивач зазначає, що при укладенні оспорюваного договору сторонами недотримано вимоги ст. 19 Закону України "Про заставу", а саме не визначено всі істотні умови договору про задоволення вимог заставодержателя.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Позивач звертає увагу, що оспорюваний договір не містить відомостей:

- про те, на погашення яких саме вимог Кредитному договору (основного зобов`язання, відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій за невиконання кредитних зобов`язання) звертається стягнення на предмет застави;

- в якому розмірі погашаються невиконані зобов`язання, шляхом позасудового звернення стягнення на предмет застави;

- на підставі чого встановлювалась вказана вартість часток.

Отже, сторони на момент укладення оспорюваного договору не дотримались імперативних вимог ст. 19 Закону України "Про заставу".

Також позивач зауважує, що оспорюваний договір суперечить вимогам Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення зобов`язання іншої особи.З огляду на той факт, що Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" є спеціальним порівняно з іншими нормами чинного законодавства, які регулюють порядок звернення стягнення на заставне майно, тому його вимоги є переважними.Тобто, оскільки спеціальний закон, а саме Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачає вичерпний перелік випадків, в яких може бути звернено стягнення на частку в статутному капіталі товариства, і цей перелік, не включає в себе позасудове звернення стягнення на підставі договору про задоволення вимог заставодержателя, тому дані вимоги і порядок передбачений договором є незаконним і такими, що прямо суперечать вимогам чинного законодавства, а отже, не підлягають виконанню сторонами.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що оскаржуваний договір не міг бути укладений до настання строку виконання основного зобов`язання. Укладенням оспорюваного договору сторони нівелювали саме визначення застави саме як засобу забезпечення виконання основного зобов`язання. Застава, як акцесорне (додаткове) зобов`язання не може бути реалізоване до настання строку виконання основного зобов`язання.Також суд погоджується з порушенням сторонами порядку звернення стягнення на предмет застави.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог вказує, що сторони правомірно уклали оспорюваний договір раніше встановленого строку задоволення основного зобов`язання. Позивач вважає, що таке право прямо передбачене договором застави, а саме п.3.2. Договору.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 3.2 договору застави строком виконання забезпечених зобов`язань є 28 червня 2025 року якщо такий строк не продовжений або скорочений відповідно до кредитного договору або будь-яких інших фінансових документів.

Отже, сторони передбачили можливість зміни строку виконання забезпечених зобов`язань відповідно до кредитного договору або будь-яких інших фінансових документів.

Доказів зміни такого строку сторонами не надано. Оспорюваний договір також не містить інформації про зміну строку виконання забезпечених зобов`язань.

Також відповідач у відзиві на позов вказує, що сторони дійсно не провели оцінку вартості корпоративних прав, але у подальшому спірні корпоративні права будуть реалізовані за ринковою вартістю і саме ця їх вартість буде врахована у розмір погашених забезпечених зобов`язань за основним кредитним договором. Таке право також безпосередньо закріплене договором застави.

Суд вважає дані заперечення необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до п.9.7 Договору застави вказаний порядок визначення розміру задоволення забезпечених зобов`язань саме у випадку реалізації предмета застави та/або примусового виконання прав заставодержателя на предмет застави.

У випадку ж передачі права власності на предмет застави заставодержателю, що має місце у розглядуваному випадку, забезпечені зобов`язання вважатимуться задоволеними і погашеними у розмірі вартості, визначеної заставодержателем на момент такої передачі на підставі оцінки предмета застави, підготовленої суб`єктом оціночної діяльності.

Отже, заперечення відповідача є необґрунтованими. З урахуванням викладеного, надані позивачем докази для наявності підстав для задоволення позову є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем-1.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпряне" від 08.11.2019 укладеного між Компанією TNA CORPORATE SOLUTION LLC/ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС та Товариством з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І., зареєстрованого в реєстрі №6088.

В той же час суд звертає увагу, що позивачем у позові зазначено двох відповідачів Компанію TNA CORPORATE SOLUTION LLC/ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС, та Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпряне". Проте, відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпряне" не є стороною оспорюваного договору, а відтак в задоволенні позову до відповідача-2 слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача-1 пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки позовна вимога є немайновою, та не можливо визначити пропорцію задоволених позовних вимог, беручи до уваги, що суд відмовляє в позові до одного з відповідачів (відповідача-2) на відповідача - 1 покладається судовий збір у розмірі 1135,00 грн. (2270/2).

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ" до Компанії TNA CORPORATE SOLUTION LLC/ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС про визнання недійсним договору про задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення частки у статутному капіталі - задовольнити.

Визнати недійсним договір задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення частки у статутному капіталіТовариства з обмеженою відповідальністю "Дніпряне" від 08.11.2019 укладеного між Компанією TNA CORPORATE SOLUTION LLC/ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І., зареєстрованого в реєстрі №6088.

У задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпряне" - відмовити.

Стягнути з Компанії TNA CORPORATE SOLUTION LLC/ТНА Корпорейт Солюшнз ЛЛС (610 W. Broadway, Suite 201, Jackson, Wyoming 83001, 610 Бродвей, офіс 201, м. Джексон, штат Вайомінг, 83001, реєстраційний номер 2017-000737609) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Управлінське товариство "УЛФ" (03115, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 121, корп.В, ідентифікаційний код 35428975) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1135,00 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять грн. 00 коп.).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.01.2022

Суддя О.М. Крижний