СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Харків Справа № 922/2160/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О., суддя Стойка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Стем» (вх. №3445Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2021

у справі №922/2160/21 (суддя Жигалкін І.П., повний текст рішення підписано 22.10.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Тата Груп», м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Стем», м.Харків

про стягнення 132.207,62 грн, -

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернувся позивач ТОВ «СП Тата Груп» з позовною заявою про стягнення з ТОВ "Компанія Стем" суму попередньої оплати у розмірі 92557,50 грн, індексу інфляції в сумі 14253,86 грн, 3% річних в сумі 6884,76 грн, 20% штрафної неустойки в сумі 18511,50 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача вартість судових витрат та вартість послуг професійної правничої допомоги в розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.10.2021 в позові відмовлено частково. Стягнуто з ТОВ "Компанія Стем" на користь ТОВ «СП Тата Груп» загальну суму у розмірі 117953,76 грн (де: сума попередньої оплати у розмірі 92557,50 грн, 3% річних в сумі 6884,76 грн, 20% штрафної неустойки в сумі 18511,50 грн), сума судового збору у розмірі 2025,26 грн, а також вартість послуг професійної правничої допомоги в розмірі 20000,00 грн. В частині стягнення індексу інфляції в сумі 14253,86 грн - відмовлено.

Відповідач, ТОВ «Комапнія Стем» з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення, та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, неповністю з`ясував обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом не враховано факту надіслання відповідачем Додатку №1 - технічного завдання та Додатку №2 переліку етапів, видів, строків виконання та вартості робіт на електрону адресу позивача;

- відмова позивача від підписання актів є необґрунтованою, адже відповідач виконав умови договору та надіслав необхідні документи позивачу;

- позивач не ставив зауважень до фактично виконаних робіт і сплатив необхідну суму на їх виконання, що свідчить про погодження дій підрядника.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Стойка О.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Комапнія Стем» та призначено її до розгляду. Відповідачу встановлено строк для надання суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч. 10 ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

28.12.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ТОВ «СП Тата Груп» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№15123), в якому відповідач просить відмовити ТОВ «Компанія Стем» в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2021 у справі №922/2160/21 залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Так, позивач зазначає, що відповідач укладаючи спірний договір погодився на його умови, в тому числі і на поетапну розробку програмного продукту в терміни та у відповідності з додатком №2.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Стойка О.В., Радіонова О.О., в зв`язку з відпусткою судді Черноти Л.Ф.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення 08.06.2018 між ТОВ СП Тата Груп (позивач по справі, замовник за договором) та ТОВ Компанія Стем (відповідач по справі, виконавець за договором) договору №1 про створення за замовленням і використання електронно-інформаційного ресурсу (WWW сайту), предметом якого є зобов`язання виконавця на замовлення замовника на підставі і відповідно до Технічного завдання (додаток №1) створити програмний продукт WEB сайт у складі комп`ютерної програми, бази даних, тексту, графіки (далі - програмний продукт).

Іншими умовами договорів передбачено:

виконавець повинен передати замовнику все (в повному складі) виключні майнові права на всі об`єкти, які створені або будуть створені виконавцем при виконанні цього договору, а замовник зобов`язуєтеся прийняти належним чином виконані роботи, послуги і права, які передають за договором, і провести оплату у відповідності до умов цього договору і переліком етапів робіт, строків виконання і вартості робіт (додаток №2);

виконавець створює програмний продукт в цілому в термін до 9 (дев`яти) календарних місяців з дати підписання цього договору;

розробка програмного продукту здійснюється поетапно в терміни і у відповідності з Додатком №2, кожний етап затверджується уповноваженою особою замовника до початку его виконання, в тому числі і за допомогою електронної пошти, факсу і. т.п. (п.п. 2.2, 2.3);

з метою підтвердження факту виконання робіт виконавцем в цілому або виконання конкретного етапу на певну дату сторони складають відповідний Акт прийому-передачі виконаних робіт (п. 2.5);

виконавець надає замовнику два примірника підписаного Акту прийому-передачі виконаних робіт протягом 7 (семи) календарних днів після закінчення виконання робіт в цілому або закінчення виконання конкретного етапу згідно Технічного завдання (п.2.6);

замовник зобов`язується: надати необхідну інформацію для виконання виконавцем своїх зобов`язань щодо договору погодження та затвердження сторонами Технічного завдання, своєчасно оплачувати роботи виконавця в порядку, встановленому в розділі 4 цього Договору, п.3.1.4 (п. 3.1);

виконавець зобов`язується: на підставі і відповідно до Технічного завдання створити і надати замовнику для затвердження програмний продукт в порядку і в терміни, передбачені цим Договором, передати всі права на Програмний продукт відповідно до умов цього договору і виконати роботи по створенню програмного продукту і введення програми в експлуатацію відповідно до Технічного завдання (Додаток №1), якісно і в терміни встановлені у Додатку №2 цього Договору;

загальна вартість робіт, послуг, які виконуються/створюваних при виконанні цього договору в сумі 260000,00 грн, яка сплачується наступним чином - оплата за технічне завдання в розмірі 70% передоплата, 30% після підписання акту виконаних робіт, оплата етапів в розмірі 50% передоплата, 50% після підписання акту виконаних робіт (п.п. 4.1, 4.2).

якщо в ході виконання виконавцем програми по договору стане очевидним, що робота не буде виконана виконавцем належним чином з вини виконавця, замовник вправі відмовитися від договору або доручити створення програми іншій особі за рахунок виконавця, а також вимагати від виконавця повного відшкодування завданих йому збитків (п. 6.2).

- 08.06.2018 відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №Т000005387 на суму 13000,00 грн, який був оплачений позивачем платіжним дорученням №2193 від 11.06.2018 з призначенням платежу - створення технічного завдання, без ПДВ.

- 18.07.2018 відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №Т000005422 на суму 79557,50 грн, який був сплачений позивачем платіжним дорученням №2250 від 23.07.2018 з призначення платежу - розробка програмного забезпечення, без ПДВ;

- 23.11.2018 відповідач виставив позивачу рахунки №Т000005424, №Т000005423, які не були сплачені;

- 08.12.2018 позивач направив на адресу відповідачу засобами поштового зв`язку Лист про розірвання договору в односторонньому порядку з підстав не виконання відповідних умов договору, а саме не додержання вимог п.п.2.2, 3.3.1, про що свідчить опис вкладення у цінний лист, фіскальний чек та накладна.

Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що виконав свої зобов`язання щодо здійснення попередньої оплати, сплативши 70% за технічне завдання та 50% за розробку програмного забезпечення та протягом дії договору надавав відповідачу всі необхідні дані, в той же час останній умови договору не виконав, в зв`язку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання. Так, позивач поніс витрати за договором №1 в розмірі 92557,50 грн, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням умов договору, і сума боргу відповідача перед позивачем з урахуванням індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми, 20% штрафної неустойки станом на 31.05.2021 складає 132207,62 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, та зазначає, що згідно з п.2.3 укладеного між сторонами договору, передбачалось направлення додатків №1 та №2 до договору на електрону адресу позивача, що і було виконано, а сплата за виставленими рахунками розцінена відповідачем як ознайомлення та погодження із вказаними документами.

Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, яким позовні вимоги було задоволено, зазначив, що в даному випадку позивачем доведено прострочення виконання відповідачем зобов`язань щодо створення ТОВ Компанія Стем програмного забезпечення в обумовлений договором строк, доказів протилежного суду надано не було. також суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги в частині покладення на відповідача 3% річних від простроченої суми в розмірі 6884,76 грн та 20% штрафної неустойки в розмірі 18511,50 грн. В частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 14253,86 грн судом відмовлено з огляду на те, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що фактично між сторонами виникли правовідносини з договору підряду, зобов`язання за яким регулюються главою 61 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з вимогами частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З аналізу викладених норм вбачається, що договір підряду є оплатним, і обов`язок підрядника виконати певну роботу відповідає обов`язку замовника цю роботу прийняти та оплатити.

В даному випадку предметом спірного договору є саме досягнення результату, яким є створення ТОВ Компанія Стем програмного забезпечення, що повинно було неодноразово використовуватись підприємством позивача в своїй діяльності.

Умовами договору передбачено, що процес розробки даного програмного забезпечення здійснюється поетапно, з послідовним погодженням замовника кожного виконаного етапу розробки, тобто - під контролем замовника.

Факт здійснення позивачем на користь відповідача сплати за виставленими рахунками створення технічного завдання та розробку програмного забезпечення у відповідності до п. 4.1 та п. 4.2 спірного договору підтверджується належними доказами, а саме відповідними платіжними дорученнями від 11.06.2018 на суму 13000,00 грн та 23.07.2018 на суму 79557,50 грн. наявними в матеріалах справи.

В той же час за умовами договору факт виконання робіт виконавцем в цілому або виконання конкретного етапу на певну дату повинен підтверджуватися відповідним Актом прийому-передачі виконаних робіт, що прямо передбачено пунктом 2.5 спірного договору.

При цьому, матеріали справи свідчать, що на момент виставлення другого рахунку, відповідачем не було створено ані технічного завдання, що є обов`язковим Додатком №1 до договору, ані надано Додатку №2 переліку етапів, види, терміни виконання і вартості робіт, що в свою чергу є похідним від Додатку №1.

Відповідач в свою чергу посилається на п.2.3 договору, за яким кожен етап затверджується уповноваженою особою замовника до початку його виконання в тому числі шляхом електронної пошти та зазначає, що ним направлялися саме на електронну адресу позивача додаток №1 та додаток №2 до договору, на підтвердження чого надає копії скріншотів з електронних листів від 18.07.2018 та від 14.09.2018.

Колегія суддів, розглянувши надані відповідачем скріншоти електронного листування зазначає, що вони не можуть вважатись належними доказами виконання робіт в розумінні статті 76 ГПК України, оскільки з незавірених копій знімку екрану монітору комп`ютера (скріншоту) не вбачається, який саме лист та з яким змістом було відправлено на електронну адресу позивача, докази що саме вказані електронні адреси є офіційними електронними адресами позивача відповідачем не надано.

На відносини, що виникають в процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22.05.2003 № 851-IV.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, що використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Таким чином, надана відповідачем роздруківка електронної переписки не може бути використана як доказ у справі, оскільки не відповідає вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", не містить електронного підпису, який є обов`язковим візитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення та підтвердження наявності волевиявлення відправника щодо змісту такого документу.

При цьому суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.04.2021 у справі № 910/8554/20, про те, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 закону №851-ІV, відповідно до якої електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18, від 24.09.2019 у справі №922/1151/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19.

Таким чином, умовам спірного договору сторони визначили єдиним документом, що підтверджує виконання певного етапу робіт є акт приймання-передачі виконаних робіт.

Проте, підписаних актів приймання-передачі виконаних робіт, зокрема акту з приводу виконання та затвердження додатку №1 до договору Технічного завдання, матеріали справи не містять.

В свою чергу, позивач, не дочекавшись затвердження додатків №1, №2 та отримавши нові рахунки на оплату від 23.11.2018 №Т000005424, №Т000005423, враховуючи що відповідачем не виконанні вже оплачені роботи по створенню WEB сайту, направив засобами поштового зв`язку лист від 08.12.2018 про розірвання договору в односторонньому порядку з підстав не виконання відповідних умов договору, а саме не додержання вимог п.п.2.2, 3.3.1 та з вимогою повернення отриманих грошових коштів за договором, що передбачено пунктом 6.2. договору.

Право замовника також передбачене ст.849 ЦК України, в якій визначено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Дана норма фіксує загальне право кредитора відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків внаслідок втрати інтересу для кредитора у зв`язку з простроченням боржника (частина 3 статті 612 Цивільного кодексу України).

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина 3 статті 651 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Тож, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується виконання позивачем взятих на себе зобов`язань щодо здійснення попередньої оплати, сплативши 70% за технічне завдання та 50% за розробку програмного забезпечення та протягом дії договору надавав відповідачу всі необхідні дані. Однак, відповідач роботи за договором не виконав та прострочив виконання зобов`язання, в зв`язку з чим позивач має право на захист свого порушеного права. Скориставшись правом, наданим умовами договору та ст. 849 ЦК України, позивач відмовився в односторонньому порядку від договору підряду, про що відповідним чином повідомив відповідача. В той же час, ТОВ СП Тата Груп понесла певні витрати за спірним договором №1 про створення за замовленням і використання електронно-інформаційного ресурсу (WWW сайту) від 08.06.2018 у розмірі 92557, 50 грн, що перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням умов договору, в зв`язку з чим місцевий господарський суд цілком правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення зазначеної суми з підприємства відповідача на користь позивача.

Окрім цього, позивачем до стягнення заявлені сума 3% річних від простроченої суми в розмірі 6884,76 грн. та 20% штрафної неустойки в розмірі 18511,50 грн, які були задоволені судом першої інстанції і з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, позивач має право на нарахування річних за таке прострочення.

Згідно до п. 3.2.6 договору, якщо в ході створення виконавцем програмного продукту за цим договором стане очевидним, що робота не буде виконана виконавцем належним чином з вини виконавця, замовник на будь-якому етапі має право відмовитись від цього договору. Виконавець зобов`язується повернути замовнику протягом 3-х календарних днів всі грошові кошті тримані від замовника за невиконання роботи і виплатити замовнику штрафну неустойку в розмірі 20% від вартості невиконаних робіт.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, 20% штрафу колегія суддів констатує, що він є арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, до стягнення з відповідача була заявлена сума індексу інфляції, в задоволенні якої господарським судом було відмовлено.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення господарського суду не оскаржується відповідачем в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 14253,86 грн, з урахуванням вимог вищенаведеної норми судова колегія не переглядає рішення суду лише в зазначеній частині.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 236 вказаної редакції ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, висновки, наведені в рішенні господарського суду першої інстанції відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються - не можуть бути підставою для його скасування.

Також апелянт не погоджується із рішенням суду першої інстанції і частині задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу та вважає, що суд не повною мірою врахував факт надмірного завищення позивачем витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно задоволених вимог.

Позивачем заявлялись до стягнення 20000 грн витрат на правову допомогу, які були задоволені судом першої інстанції.

Як зазначено у частинах 1-3 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц, в якій зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу до заяви додано такі документи:

- договір про надання правової допомоги від 15.02.2021.2021,

- попередній розрахунок вартості послуг за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 31.05.2021,

- копія адвокатського ордеру;

- копія адвокатського свідоцтва;

- платіжне доручення про сплату витрат про надання правової допомоги №4284 від 15.02.2021.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи статтю 28 Правил адвокатської етики, які затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017, необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд визнав заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу обґрунтованими та такими, що відповідають критеріям розумності та співрозмірності.

Вартість юридичних послуг (правової допомоги) за договором від 04.01.2021 повністю відповідає ринковим цінам та узгоджується із рішенням Ради адвокатів Харківської області №17 від 21.03.2018, яким визначаються мінімальні ставки гонорару адвоката, а наведений в додатку №1 до договору від 04.01.2021 обсяг виконаної адвокатом роботи відповідає складності справи.

Слід враховувати, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України). Разом з тим, відповідачем ані під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, ані під час апеляційного провадження, не було надано до суду доказів неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі.

Відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, відповідачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Стем» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2021 у справі №922/2160/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.01.2022

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.О. Радіонова

Суддя О.В. Стойка