ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.01.2022 Справа №905/2077/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: Фізичної особи-підприємця Боцман Сергія Володимировича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , електронна адреса:відомості відсутні)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво «Альтком» (87525, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, будинок 2, ідентифікаційний код 32794511, електронна адреса: відомості відсутні)

предмет позову: стягнення 153 549,98 грн

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа - підприємець Боцман Сергій Володимирович звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво «Альтком» про стягнення 153 549,98 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов Договору №1 від 21.05.2012 в частині оплати транспортних послуг по перевезенню робітників.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/2077/21, позов вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до Розпорядження голови Господарського суду Донецької області «Про припинення прийняття документів для відправки за межі суду» від 30.09.2021 №33-р., ухвала від 08.11.2021 була направлена позивачу та відповідачу на електронну адресу 09.11.2021 та отримана останніми - 09.11.2021 за вихідним №04-19/6865, що підтверджується відповідною відміткою на даній ухвалі.

18.11.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1 від 21.05.2012 та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надходило.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 ГПК України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив:

21.05.2012 товариство з обмеженою відповідальністю «Альтком» (далі - замовник, відповідач) уклало з приватним підприємцем Боцман Сергієм Володимировичем (далі - позивач, виконавець) договір № 1 (далі - договір), відповідно до умов п.п.1.1, 1.2, 1.3, якого «Замовник» замовляє, а «Виконавець» надає транспортні послуги по перевезенню робітників ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» за маршрутом Лубни - км 197+000 - км 207+000. Час виконання замовлення: з 6 годин 00 хв. Місце подачі автобуса: м. Лубни пл. Привокзальна (гуртожиток).

Відповідно до п.3.6 (в редакції протоколу розбіжностей, який укладений між сторонами 21.05.2012 до договору № 1 від 21.05.2012) виконані роботи приймаються «Замовником» шляхом підписання актів наданих послуг та на основі підписаних талонів Замовника».

Пунктом 3.7. договору, передбачено, що замовник зобов`язаний оплатити транспортні послуги згідно наданих «Виконавцем» рахунків.

Вартість надання послуг «Виконавцем» з врахуванням вартості паливно - мастильних матеріалів, становить:

- автобус ЛАЗ-695 - 90 грн. за 1 годину роботи;

- автобус ЛАЗ-699 - 95 грн. за 1 годину роботи;

-автобус IKARUS - 100 грн. за 1 годину роботи» (п.4.1 в редакції протоколу розбіжностей).

Відповідно до п.п.4.2, 4.3 договору, загальна сума оплати та надання транспортних послуг на протязі календарного місяця визначається «Виконавцем» з урахуванням кількості робочих днів та відпрацьованих годин. «Замовник» перераховує кошти «Виконавцеві» у вигляді передплати три рази на місяць (подекадно), а повний розрахунок з «Виконавцем» проводиться не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним по рахунках наданих «Виконавцем».

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє в період з « 21» травня 2012 року до « 10» липня 2012 року» (п.5.1 в редакції протоколу розбіжностей).

Згідно з п.6.1. договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Закінчення періоду дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.7.4 договору).

Сторони додатковою угодою від 10.07.2012 до договору № 1 від 21.05.2012 виклали п.5.1 договору в наступній редакції: Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє в період з « 21» травня 2012 року до « 31» грудня 2012 року».

Договір, протокол розбіжностей та додаткова угода підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідно до умов договору, позивачем були виконанні транспорті послуги, що підтверджується актами здачі - прийняття наданих послуг: від 02.06.2012 року на суму 3840,00 грн; від 11.06.2012 на суму 39 635,00 грн; від 21.06.2012 на суму 46 745,00 грн; від 30.06.2012 на суму 21 920,00 грн; від 10.07.2012 на суму 25 165,00 грн; від 21.07.2012 року на суму 33 130,00 грн; від 31.07.2012 на суму 29 280,00 грн: від 11.08.2012 на суму 27 200,00 грн; від 21.08.2012 на суму 22 860,00 грн; від 31.08.2012 на суму 24330,00 грн; від 11.09.2012 на суму 25 970,00 грн; від 21.09.2012 на суму 31 425,00 грн; від 01.10.2012 на суму 28 140,00 грн; від 22.10.2012 на суму 17 300,00 грн; від 11.10.2012 на суму 29 090,00 грн; від 31.10.2012 на суму 14 620,00 грн; від 12.11.2012 на суму 16 000,00 грн; від 21.11.2012 на суму 18 310,00 грн; від 30.11.2012 на суму 16 200,00 грн; від 08.12.2012 на суму 9 520,00 грн.

Загальна вартість наданих послуг становить 480 680,00 грн.

Акти здачі - прийняття наданих послуг сторонами підписано та скріплено печатками без зауважень.

Як стверджує позивач, відповідачем частково сплачена оплата за надані послуги на суму 327 130,02 грн.

Так, з урахуванням часткових сплат, відповідачем за договором не сплачено 153 549,98 грн.

Суд зауважує на тому, що заявляючи про часткову сплату відповідачем коштів по договору, позивач надав копії виписок по рахунку. Останньою датою здійснення таких платежів є 08.11.2012. Крім того, за перерахунком суду часткова оплата відповідачем становить 309 423,52 грн. Проте, суд не може вийти за межі позовних вимог.

Доказів повної сплати відповідачем отриманих послуг до матеріалів справи не надано.

Несплата відповідачем у повному обсязі вартості послуг з перевезення слугувала підставою для звернення позивача із позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Так, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за транспорті послуги з перевезення робітників.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалось умовами Договору сторони передбачили, що замовник перераховує кошти виконавцеві у вигляді передплати три рази на місяць, а повний розрахунок з виконавцем проводиться не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним по рахунках наданих виконавцем.

З матеріалів справи вбачається, що послуги позивачем були надані за період з червня по грудень 2012 року. Отже строк оплати за надані послуги настав.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач отримані послуги оплатив частково, решта суми боргу у розмірі 153 549,98 грн залишилась не сплаченою.

Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, матеріалами справи підтверджена заборгованість за договором у розмірі 153 549,98 грн.

Щодо наданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне, цивільним законодавством встановлені певні часові обмеження примусового захисту цивільного права. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

З`ясовуючи початок перебігу строку позовної давності щодо позовних вимог у цій справі, з метою визначення правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України суд зважає на таке.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

У справі Dacia S.R.L. проти Молдови від 18 березня 2008 року (Dacia S.R.L. v. Moldova, заява № 3052/04) ЄСПЛ констатував, що зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або повинні були би стати остаточними, якби позовна давність була застосована без дискримінації на користь держави, є несумісним із принципом правової визначеності (§ 77).

В силу положень статті 261 ЦК України, позивач повинен довести той факт, що він не знав або не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності суду слід з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.

З наявних у матеріалах справах документів вбачається, що відповідач повинен був здійснити остаточну оплату отриманих послуг не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, отже остаточний розрахунок за договором відповідач мав провести 05.01.2013року (з урахуванням останнього акту здачі прийняття наданих послуг від 08.12.2012р.).

Враховуючи вищенаведене, у позивача право вимоги оплати несплачених послуг настав - 06.01.2013 року та з цього моменту позивач був обізнаний про порушення його прав та законних інтересів та мав право звернутися до суду за їх захистом. Отже перебіг позовної давності почався з 07.01.2013р, який сплив - 07.01.2016р.

Позивач звернувся до господарського суду з даним позовом лише 29.10.2021, тобто з пропуском строку позовної давності.

При цьому, поважних обставин, які перешкоджали йому звернутися із позовом в межах строків позовної давності позивачем не наведено.

Поряд із цим, суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу. Але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на нього покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного Кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, у даній справі позивач жодних причин пропуску строку позовної давності не навів.

Згідно з ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, враховуючи те, що відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за Договором №1 від 21.05.2012р. сплив, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення 153 549,98 грн.

В силу приписів ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючисьст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76,79, 86, 91, 123, 129, 130, 185, 191, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво «Альтком» про стягнення 153 549,98 грн, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено 10.01.2022.

Суддя Ю.С. Зельман