ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2022м. ДніпроСправа № 904/8335/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПС Інжиніринг", м. Дніпро

відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 25 947,66 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про солідарне стягнення з відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ПС Інжиніринг", відповідача-2 - ОСОБА_1 25947,66 грн, з яких: 25667,10 грн - заборгованість за кредитом; 280,56 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором № б/н від 18.08.2014, забезпечених порукою за договором № POR436 від 05.02.2016, укладеним із відповідачем-2 ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 08.10.2021 господарський суд звернувся в порядку частини шостої статті 176 Господарського процесуального кодексу України до виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради із запитом про отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання фізичної особи ОСОБА_1 .

03.11.2021 на адресу суду надійшов лист із інформацією про те, що громадянин ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суд від 05.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; відповідачам для подання відзиву на позов встановлено 15-тиденний строк з дня отримання цієї ухвали.

Про відкриття провадження у справі та можливість подання заяв по суті справи відповідачі повідомлялися відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень: відповідач-1 - за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; відповідач-2 - за адресою, яка відповідає його зареєстрованому місцю проживання.

Направлені відповідачам ухвали суду від 05.11.2021 повернулись на адресу суду разом із довідками відділень поштового зв`язку про причину невручення поштових відправлень, а саме "за закінченням терміну зберігання".

За частиною третьою статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною десятою статті 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

За змістом статей 9, 14, 17 Закону України № 755-IV від 15.05.2003 (із змін. і доп.) "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється особою для забезпечення комунікації з нею, зв`язку зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Правила надання послуг поштового зв`язку визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (із змін і доп.) (далі - Правила).

Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (п. 94 Правил).

Відтак повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження покладається саме на юридичну особу, а відповідальність щодо наслідків неотримання поштових відправлень - на їх одержувача.

У разі неможливості вручення одержувачам поштових відправлень останні зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення (п. 116 Правил).

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення повертаються відправнику (п. 117 Правил).

За таких обставин можна дійти висновку, що неможливість вручення відправлень відповідачам є наслідком незабезпечення ними вимог законодавства щодо можливості реального вручення їм поштових відправлень за їх офіційним місцезнаходженням (зареєстрованим місцем проживання), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих їм таких поштових відправлень.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідачів про розгляд цієї справи, а неподання ними до суду відзивів не можна визнати таким, що обумовлене поважним причинами.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПС Інжиніринг" звернулося до банку із заявою від 18.08.2014 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та на відкриття рахунку (далі - Заява).

Відповідно до змісту цієї заяви з її підписанням відповідач-1 погодився з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" (далі - Умови), в тому числі з Тарифами Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 18.08.2014 (далі - договір) та взяв на себе зобов`язання виконувати умови цього договору.

Як зазначає позивач, відповідно до умов договору відповідачу-1 було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та Правилами надання банківських послуг".

Відповідно до пункту 3.2.1.1.16. Умов при укладенні договорів і угод чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладення договорів та угод у письмовій формі.

Згідно з пунктом 3.2.1.1.1. Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, смс-повідомлення чи інших).

Пунктом 3.2.1.1.3. Умов передбачено, що кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплати відсотків та винагороди.

Проведення платежів Клієнта в порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк або у формі обміну в паперовій або електронній інформації або в будь-якій іншій формі - "Угода") (п. 3.2.1.1.8. Умов).

Пункт 3.2.1.1.6. Умов встановлює, що ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту провадиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, смс-повідомлення або інших).

Відповідно до пункту 3.2.1.4. Умов за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

У випадку порушення Клієнтом, на якого поширюються дії п. 3.2.1.8 (Програма Кредитні канікули), будь-якого з грошових зобов`язань та при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення коштів, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг (п. 3.2.1.1.8), Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 56% річних від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється починаючи з дня, що йде за днем порушення зобов`язань. При цьому відсотки за користування кредитом і комісія не нараховуються та не сплачуються.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

Пунктом 3.2.1.4.4. Умов визначено розмір винагороди за використання ліміту, яку позичальник сплачує Банку 1-го числа кожного місяця.

Згідно з пунктом 3.2.1.2.3.4 Умов банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом.

За порушення умов кредитного договору, посилаючись на статті 509, 525, 526, 629, 1054 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу-1 станом на 10.09.2021 заборгованість за кредитом у сумі 25667,10 грн та 280,56 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом.

05.02.2016 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", найменування якого було змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки № POR436 (далі - договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем за виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "ПС Інжиніринг" за угодами-приєднаннями до:

1.1.1 розділу 3.2.1. "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг (Угода 1) по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом:

- за період користування кредитом згідно з пп. 3.2.1.4.1.2 Угоди 1 - 36% річних;

- за період користування кредитом згідно з пп. 3.2.1.4.1.3 Угоди 1 - 64% річних;

б) комісійної винагороди згідно з п. 3.2.1.1.17. Угоди 1 в розмірі 3% від суми перерахувань;

в) винагороди за використання ліміту відповідно до п. 3.2.1.4.4. Угоди 1 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць;

г) кредиту в розмірі 10000,00 грн.

Якщо під час виконання Угоди 1 зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою 1 в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

1.1.2 розділу 3.2.2. "Кредит за послугою "Гарантовані платежі" Умов та правил надання банківських послуг (Угода 2), по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом згідно з п. 3.2.2.2 Угоди 2 - 64% річних;

б) винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у порядку та строки, зазначені у Угоді 2;

в) кредиту в розмірі 10000,00 грн.

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань у тому ж розмірі, що й боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно з цим пунктом поручитель відповідає перед кредитором усіма власними коштами та майном, що належить йому на праві власності (п. 1.2 договору поруки).

Згідно з п. 1.5 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за Угодою 1 або Угодою 2 боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки порука припиняється через 15 років після укладення цього договору.

З огляду на умови договору поруки позивач вважає наявним у нього право вимоги до відповідача-2, як до поручителя щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

Вимог про погашення кредитної заборгованості у претензіях, направлених позивачем 01.09.2021 з метою досудового врегулювання спору, відповідачі не виконали, що й стало причиною виникнення спору (а.с. 49 - 52).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги, а саме: укладення договору банківського обслуговування, надання відповідачу-1 кредитних коштів, настання строку з повернення кредитних коштів та сплати комісії за користування кредитом, наявності підстав для відповідальності відповідача-2.

За змістом частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення відповідача-1 до позивача із Заявою) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§1 "Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом (§1 "Кредит") і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку - АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За таких обставин у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Між тим, у заяві позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та на відкриття рахунку процентна ставка, у тому числі й щодо комісії за користування кредитом, не зазначена.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості з кредиту та комісії за користування кредитом, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.pb.ua.

Відповідно до частин першої та другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Матеріали справи не містять доказів до яких саме Умов та Тарифів приєднався відповідач-1, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк". Підпису відповідача-1 на долученому до позову позивачем Витягу нема. Не подано позивачем також і електронних доказів, які б підтверджували приєднання відповідача-1 саме до тієї редакції Умов та правил надання банківських послуг, паперова копія яких долучена до позову.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15).

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.pb.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк".

За таких обставин та без доказів про конкретні запропоновані відповідачу-1 Умови та правила банківських послуг, за відсутності у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, комісії, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як укладення позивачем із відповідачем-1 кредитного договору.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц.

Так, у справі № 342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційному банку "ПриватБанк" не повернуті. Зважаючи на вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком судів попередніх інстанцій, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "ПС Інжиніринг" кредитних коштів від Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" та підтверджують заборгованість, за кредитом у сумі 25667,10 грн (виписка по рахунку відповідача-1 за період з 18.08.2014 по 10.09.2021, а.с. 43), вимоги позивача слід визнати обґрунтованими лише в частині стягнення суми заборгованості за кредитом; позовні вимоги в частині заборгованості з комісії за користування кредитом у сумі 280,56 грн заявлені безпідставно і задоволенню не підлягають.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 Цивільного кодексу України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України).

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності ( ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори.

З урахуванням положень частини першої статті 638 Цивільного кодексу України та з огляду на характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання) до істотних умов договору поруки слід віднести, зокрема, визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо.

Судом встановлено, що предметом договору поруки № POR436 від 05.02.2016 є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ПС Інжиніринг" зобов`язань за угодою приєднання до розділу 3.2.1 "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг" та до розділу 3.2.2 "Кредит за послугою "Гарантовані платежі" Умов та правил надання банківських послуг".

Із системного аналізу всіх умов указаного договору поруки не вбачаються реквізити основного договору, оскільки з наданого договору неможливо встановити ані правочин, за яким основне зобов`язання забезпечене порукою, ані поточний рахунок, на який надається послуга кредитного ліміту. Лише визначено особу, первинні зобов`язання якої забезпечені порукою.

Оскільки аналіз змісту договору поруки не дозволяє встановити дійсний зміст основного зобов`язання забезпеченого порукою, то у даній справі підлягає застосуванню тлумачення "contra proferentem" (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх писав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча й були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party).

Отже, із застосуванням зазначеного принципу тлумачення умов договору, ризик настання негативних наслідків покладається на сторону договору, яка передбачила таку умову договору, що не конкретизувала включення до предмета поруки умови щодо основного зобов`язання, забезпеченого порукою.

За таких підстав, суд не погоджується із твердженнями позивача, що договір поруки № POR436 від 05.02.2016 укладено саме в порядку забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № б/н від 18.08.2014, як таким, що жодним чином не узгоджений сторонами договору поруки.

Отже, умови укладеного між позивачем та відповідачем-2 договору поруки №POR436 від 05.02.2016 у сукупності та за відсутності в матеріалах справи доказів, що підтверджують факт надання згоди відповідачем-2 на забезпечення виконання зобов`язань саме за кредитним договором № б/н від 18.08.2014, спростовують твердження позивача щодо наявності солідарного обов`язку відповідача-2 в частині сплати заборгованості за кредитом.

Крім того, приймаючи до уваги надану позивачем довідку про розміри встановлених лімітів (вих. № 40820DNHDS30G від 15.09.2021) за період з 24.03.2015 по 16.09.2020 кредитний ліміт відповідачу-1 збільшився від 10000,00 грн до 50000,00 грн (а.с. 38).

Збільшення зобов`язань за кредитом, а відтак і відповідальності поручителя, окремим письмовим договором із відповідачем-2 не погоджена, що за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 910/13109/18 свідчить про припинення поруки з підстав частини першої статті 559 Цивільного кодексу України (п.п. 6.19 - 6.23, 6.26, 6.27).

Також, зважаючи на те, що кредитні правовідносини сторін не врегульовані окремими Умовами (договором), можна стверджувати, що зобов`язання щодо строку повернення кредиту не встановлені, а обумовлені вимогою позивача.

У цьому разі за частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду на наведене позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПС Інжиніринг" заборгованості за кредитом у сумі 25667,10 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2245,46 грн (25667,10х2270,00/25947,66 = 2245,46).

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ПС Інжиніринг", відповідача-2 ОСОБА_1 про солідарне стягнення 25947,66 грн, з яких: 25667,10 грн - заборгованість за кредитом, 280,56 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПС Інжиніринг" (ідентифікаційний код 39345107, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 21А) на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (ідентифікаційний код 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитом у сумі 25667,10 грн, судовий збір у сумі 2245,46 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У позовних вимогах до відповідача-2 ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.01.2022.

Суддя І.І. Колісник