РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2022 Справа № 910/17095/21

За позовом Приватного підприємства «ТІЗ-Карбогаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «Агрорент»

про стягнення 1 027 758,07 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «ТІЗ-Карбогаз» (далі - позивач, ПП «ТІЗ-Карбогаз») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «Агрорент» (далі - відповідач, ТОВ «АПК «Агрорент») про стягнення 1 027 758,07 грн, з яких: 928 004,00 грн заборгованості за Договором поставки № 06012021-1 від 06.01.2021 (далі - Договір), 92 800,40 грн штрафу, 6 025,67 грн 3% річних та 928,00 грн інфляційних нарахувань.

В обгрунтовання позовних вимог позивач зазначив, що у період з березня по червень 2021 здійснив поставку відповідачу товару (рідкий двоокис вуглецю), за який відповідач розрахувався частково, внаслідок чого у останнього виникла прострочена заборгованість з оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 позовну заяву ПП "ТІЗ-Карбогаз" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

09.11.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про виконання вимог ухвали суду від 01.11.2021 та усунення недоліків позовної заяви, направлена до суду засобами поштового зв`язку 06.11.2021. До наведеної заяви додано докази направлення копії цієї заяви і доданих до неї документів відповідачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2021 позовну заяву Приватного підприємства «ТІЗ-Карбогаз» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/17095/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/17095/21.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 12.11.2021 про відкриття провадження у справі № 910/17095/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

06.01.2021 між Приватним підприємством «ТІЗ-Карбогаз» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АПК «Агрорент» (покупець, відповідач) був укладений Договір поставки № 06012021-1 (далі - Договір або Договір № 06012021-1 від 06.01.2021), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов?язується поставляти покупцеві рідкий двоокис вуглецю (далі - товар) для використання останнім у виробництві, а покупець зобов?язується приймати товар і оплачувати його вартість в строки та порядку, що передбачені даним Договором.

Згідно п. 4.1 Договору постачальник поставляє покупцю товар на умовах DDP, згідно правил Інкотермс в редакції 2010 року. Постачання товару покупцю здійснюється спеціалізованою дорожньою цистерною постачальника та приймається покупцем в його спеціалізовану ємність, що передбачена для тривалого зберігання товару і збереження його якісних показників та відповідає вимогам по завантаженню товару погодженої та належної якості.

Партією товару вважається кількість товару, яку було поставлено по одній видатковій накладній. Датою поставки вважається дата передачі товару покупцю, поставленого згідно товарно-транспортної накладної, що підтверджується підписом уповноваженої особи покупця та штампом складу покупця в товарно-транспортній накладній (п. 4.2 Договору).

Відповідно до п. 4.3 Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної, яка засвідчує момент отримання товару на складі покупця. Підписання покупцем видаткової накладної здійснюється після вивантаження товару з дорожньої цистерни постачальника в спеціалізовану ємність в місці поставки, зважування ємності співробітниками покупця за допомогою спеціальних ваг, та співставлення отриманих показників з вагою товару, що вказана у видатковій накладній, за результатами якого встановлена відповідність ваги.

Умовами п. 5.1 Договору передбачено, що покупець здійснює приймання поставленого йому постачальником товару на підставі видаткової накладної. Взамін постачальнику надається оригінал довіреності на одержання товару уповноваженою особою покупця, яка також підписує примірник товарно-транспортної накладної для постачальника.

Пунктом 6.1 Договору сторони погодили, що загально сума даного Договору дорівнює сумі всіх партій товару, що будуть фактично поставлені постачальником та прийняті покупцем за цим Договором.

Ціна товару, що поставлятиметься постачальником вказуватиметься в специфікації до цього Договору (Додаток № 1), який є його невід?ємною частиною та діє до кінця строку дії Договору. В односторонньому порядку ціна на товар не може бути змінена. З метою уникнення інфляційного та курсового впливу на ціну товару, ціни вказується в гривні та в еквіваленті EUR (п. 6.2 Договору).

Згідно Специфікації № 1 від 06.01.2021 сторони погодили, що ціна товару становить:

- м. Енергодар, вул. Комунальна, 1 - 7 500,00 грн з ПДВ, що в еквіваленті складає 216,45 євро;

- м. Южноукраїнськ - 7 200,00 грн з ПДВ, що в еквіваленті складає 207,80 євро;

- м. Вараш - 6 400,00 грн з ПДВ, що в еквіваленті складає 184,70 євро.

Офіційний міжбанківський курс гривні до Євро на 05.01.2021 року становить 34,6495 грн/євро.

Відповідно до п. 6.5 Договору покупець здійснює оплату за поставлену партію товару на банківський рахунок постачальника протягом 15 (п?ятнадцяти) календарних днів від дати поставки (дата підписання відповідної видаткової накладної покупцем) на складі покупця. Датою оплати вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Всі банківські витрати на території України несе покупець. Якщо крайній термін відповідного платежу припадає на вихідний/святковий день, платіж повинен бути здійснений у робочий день, що йому передує.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення покупцем більше 15-ти днів, зазначених у пунктах 6.3, 6.5 цього Договору термінів оплати, він зобов?язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від суми, що прострочена. Своє право застосування попереднього пункту Договору постачальник реалізує шляхом виставлення покупцеві претензії (вимоги). У разі виставлення претензії (вимоги) сплата здійснюється покупцем протягом 10-х банківських днів від дати його погодження покупцем. У випадку, якщо за даним Договором у покупця перед постачальником утворилась заборгованість, її погашення при надходженні грошових коштів від покупця на рахунок постачальника зараховуються в наступному порядку: у першу чергу сплачуються проценти, штрафи і неустойка; у другу чергу сплачується основна сума боргу.

Цей Договір вступає в силу після підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками строком на 1 рік, до 31.12.2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов?язань за цим Договором. У випадку, якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення дії даного Договору письмово не заявить про його припинення, даний Договір вважається продовженим на тих же умовах на кожен наступний календарний рік (п. 10.2 Договору).

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про припинення Договору № 06012021-1 від 06.01.2021, а, отже, станом на час розгляду справи по суті вказаний Договір є чинним.

З огляду на зазначене, суд, з урахуванням положень ст. 204 ЦК України, приймає до уваги Договір № 06012021-1 від 06.01.2021 як належну підставу у розумінні норм ст. 11 ЦК України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з поставки товару.

З матеріалів справи вбачається, що у період з березня по червень 2021 року позивачем було поставлено відповідачу товару на підставі Договору № 06012021-1 від 06.01.2021 на загальну суму 4 936 560,00 грн.

Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 132 від 05.03.2021 на суму 150 000,00 грн, № 134 від 09.03.2021 на суму 153 750,00 грн, № 190 від 15.03.2021 на суму 123 520,00 грн, № 203 від 15.03.2021 на суму 152 250,00 грн, № 26 від 18.03.2021 на суму 146 592,00 грн, № 214 від 22.03.2021 на суму 148 320,00 грн, № 16 від 29.03.2021 на суму 123 904,00 грн, № 54 від 29.03.2021 на суму 149 904,00 грн, № 201 від 30.03.2021 на суму 38 880,00 грн, № 236 від 01.04.2021 на суму 146 250,00 грн, № 242 від 09.04.2021 на суму 144 720,00 грн, № 338 від 09.04.2021 на суму 15 750,00 грн, № 267 від 19.04.2021 на суму 37 152,00 грн, № 285 від 28.04.2021 на суму 146 250,00 грн, № 269 від 28.04.2021 на суму 146 250,00 грн, № 303 від 30.04.2021 на суму 127 360,00 грн, № 347 від 30.04.2021 на суму 147 600,00 грн, № 320 від 30.04.2021 на суму 150 000,00 грн, № 357 від 07.05.2021 на суму 124 800,00 грн, № 379 від 07.05.2021 на суму 148 464,00 грн, № 465 від 07.05.2021 на суму 157 500,00 грн, № 391 від 14.05.2021 на суму 152 250,00 грн, № 419 від 17.05.2021 на суму 150 000,00 грн, № 405 від 17.05.2021 на суму 123 520,00 грн, № 425 від 20.05.2021 на суму 148 608,00 грн № 438 від 21.05.2021 на суму 155 100,00 грн, № 315 від 26.05.2021на суму 144 720,00 грн, № 496 від 26.05.2021 на суму 153 750,00 грн, № 96 від 01.06.2021 на суму 123 904,00 грн, № 238 від 01.06.2021 на суму 122 496,00 грн, № 462 від 01.06.2021 на суму 128 000,00 грн, № 360 від 01.06.2021 на суму 157 500,00 грн, № 517 від 01.06.2021 на суму 121 856,00 грн, № 529 від 01.06.2021 на суму 144 000,00 грн, № 554 від 01.06.2021 на суму 131 200,00 грн, № 589 від 01.06.2021 на суму 125 440,00 грн, № 96 від 01.06.2021 на суму 123 904,00 грн, № 238 від 01.06.2021 на суму 122 496,00 грн, № 462 від 01.06.2021 на суму 128 000,00 грн, № 360 від 01.06.2021 на суму 157 500,00 грн, № 517 від 01.06.2021 на суму 121 856,00 грн, № 529 від 01.06.2021 на суму 144 000,00 грн, № 554 від 01.06.2021 на суму 131 200,00 грн, № 589 від 01.06.2021 на суму 125 440,00 грн.

Вказані накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, що свідчить про прийняття відповідачем поставленого позивачем товару без зауважень та заперечень.

Матеріали справи також містять товарно-транспортні накладні № 132 від 05.03.2021, № 134 від 09.03.2021, № 190 та № 203 від 15.03.2021, № 26 від 18.03.2021, № 214 від 22.03.2021, № 16 та № 54 від 29.03.2021, № 201 від 30.03.2021, № 236 від 01.04.2021, № 242 від 09.04.2021 та № 338 від 09.04.2021, № 267 від 19.04.2021, № 285 та № 269 від 28.04.2021, № 303, № 347 та № 320 від 30.04.2021, № 357, № 379 та № 465 від 07.05.2021, № 391 від 14.05.2021, № 419 від 17.05.2021 та № 405 від 17.05.2021, № 425 від 20.05.2021, № 438 від 21.05.2021, № 315 та № 496 від 26.05.2021, № 96, № 238, № 462, № 360, № 517, № 529, № 554 та № 589 від 01.06.2021, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Крім того, в матеріалах справи наявні рахунки на оплату № 84 від 01.06.2021 на суму 123 904,00 грн, № 419 від 01.06.2021 на суму 128 000,00 грн, № 464 від 01.06.2021 на суму 121 856,00 грн, № 479 від 01.06.2021 на суму 144 000,00 грн, № 500 від 01.06.2021 на суму 131 200,00 грн, № 534 від 01.06.2021 на суму 125 440,00 грн.

Товар згідно наведених видаткових накладних був оплачений відповідачем лише частково на загальну суму 4 010 506,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 266 та № 237 від 05.03.2021, № 326 від 09.03.2021, № 293 та № 294 від 15.03.2021, № 385 від 18.03.2021, № 384 від 22.03.2021, № 39 та № 40 від 29.03.2021, № 493 від 30.03.2021, № 494 від 01.04.2021, № 554 та № 555 від 09.04.2021, № 657 від 19.04.2021, № 655 та № 656 від 28.04.2021, № 101, № 102 та № 103 від 30.04.2021, № 128, № 129 та № 130 від 07.05.2021, № 168 від 14.05.2021, № 178 від 17.05.2021, № 208 від 20.05.2021, № 216 від 21.05.2021, № 231 та № 232 від 26.05.2021, № 276 від 09.06.2021.

Враховуючи вищезазначене у Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «Агрорент» утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 928 004,00 грн, що додатково підтверджується наявним в матеріалах справи Актом звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2021 - 18.06.2021, який підписаний відповідачем електронним цифровим підписом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статей 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Згідно п. 6.5 Договору покупець здійснює оплату за поставлену партію товару на банківський рахунок постачальника протягом 15 (п?ятнадцяти) календарних днів від дати поставки (дата підписання відповідної видаткової накладної покупцем) на складі покупця.

Отже, виходячи з умов укладеного між сторонами Договору, відповідач був зобов?язаний оплатити товар в сумі 928 004,00 грн, отриманий згідно видаткових накладних від 01.06.2021, у строк до 16.06.2021 включно.

03.08.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією № 103 від 02.08.2021, відповідно до якої просив останнього в семиденний строк з моменту отримання претензії сплатити на користь ПП «ТІЗ-Карбогаз» 1 020 804,40 грн, з яких: 928 004,00 грн - заборгованість за поставлений товар, 92 800,40 грн - штраф за несвоєчасне виконання зобов?язань. Вказана претензія була отримана відповідачем 11.08.2021, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення № 659.

Відповідач відповіді на претензію не надав та заборгованість не сплатив.

Під час розгляду справи судом відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, належних і допустимих у розумінні Господарського процесуального кодексу України доказів виконання в повному обсязі своїх обов`язків за Договором № 06012021-1 від 06.01.2021 не надав.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Приватного підприємства «ТІЗ-Карбогаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «Агрорент» в частині стягнення основного боргу в сумі 928 004,00 грн.

Окрім основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 92 800,40 грн штрафу, 6 025,67 грн 3% річних та 928,00 грн інфляційних нарахувань.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 92 800,40 грн на підставі п. 7.2 Договору.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 6.5 Договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату за поставлену партію товару на банківський рахунок постачальника протягом 15 (п?ятнадцяти) календарних днів від дати поставки (дата підписання відповідної видаткової накладної покупцем) на складі покупця.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення покупцем більше 15-ти днів, зазначених у пунктах 6.3, 6.5 цього Договору термінів оплати, він зобов?язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від суми, що прострочена.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу за несвоєчасне виконання зобов?язань, судом встановлено, що заявлена до стягнення сума штрафу обчислена позивачем арифметично вірно, обґрунтовано, відповідно до приписів чинного законодавства та умов Договору № 06012021-1 від 06.01.2021, а відтак стягненню з відповідача на користь позивача за порушення виконання умов Договору підлягає штраф у розмірі 92 800,40 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 025,67 грн 3% річних за період з 17.06.2021 по 03.09.2021 та 928,00 грн інфляційних втрат за липень 2021 року, суд відзначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 025,67 грн 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» розрахунок інфляційних втрат, наведений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 928,00 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог Приватного підприємства «ТІЗ-Карбогаз».

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 15 416,37 грн та в якому також зазначено, що позивач поніс витрати за надання йому правової допомоги, а також очікує понести витрати у зв?язку із наданням послуг із представництва під час безпосереднього розгляду справи у суді.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 15 416,37 грн покладається на відповідача.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом абзаців першого, другого частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат позивачем викладено заяву про намір подати докази на підтвердження розміру судових витрат у встановлені чинним законодавством України строки.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «Агрорент» (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 133-А; ідентифікаційний код 42193623) на користь Приватного підприємства «ТІЗ-Карбогаз» (Україна, 79034, Львівська обл., місто Львів, вулиця Стуса, будинок 22А, квартира 35; ідентифікаційний код 33957741) 928 004,00 грн (дев?ятсот двадцять вісім тисяч чотири гривні 00 коп.) основного боргу, 92 800,40 грн (дев?яносто дві тисячі вісімсот гривень 40 коп.) штрафу, 6 025,67 грн (шість тисяч двадцять п?ять гривень 67 коп.) 3% річних, 928,00 грн (дев?ятсот двадцять вісім гривень 00 коп.) інфляційних втрат та 15 416,37 грн (п?ятнадцять тисяч чотириста шістнадцять гривень 37 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 11.01.2022.

Суддя Оксана ГУМЕГА