ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.01.2022м. СумиСправа № 920/1096/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши матеріали справи № 920/1096/21 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (вул. Роменська, 79/2, м. Суми, 40002; ),

до відповідача Чупахівської селищної ради (вул. Воздвиженська, буд. 53, смт. Чупахівка, Охтирський район, Сумська область, 42722; ),

про стягнення 61698,62 грн

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 61698,62 грн, з яких: 49974,00 грн - основна сума заборгованості, 6113,80 грн - пеня, 1313,83 грн - 3% річних, 4296,99 грн - інфляційне збільшення суми заборгованості, а також 2270,00 грн судового збору.

Ухвалою від 08.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/1096/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Копія зазначеної ухвали надіслані на адреси учасників справи, зазначені позивачем у позовній заяві.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивач та відповідач повідомлені належним чином про розгляд судом справи.

28.10.2021 відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що рішенням Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 23.11.2020 «Про внесення змін до рішення другого пленарного засідання першої сесії восьмого скликання від 11.11.2020 «Про реорганізацію Довжицької сільської ради» внесено зміни до текстової частини рішення та розпочато процедуру реорганізації Довжицької сільської ради шляхом приєднання до Чупахівської селищної ради. Чупахівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Довжицької сільської ради. При винесені рішення в частині пені, інфляційних та трьох відсотків річних просить врахувати, що Чупахівська селищна рада є бюджетною організацією, а тому може здійснювати розрахунки відповідно до норм Бюджетного кодексу України. Про Договори підряду №0408 та №0508 від 19.10.2020 відповідач дізнався лише 03 червня 2021 після отримання їх копій. В подальшому, відповідачем було з`ясовано, що вказані договори в казначейській службі не зареєстровані, а тому Чупахівська селищна рада не могла дізнатися про існування вказаних договорів до 03.06.2021. Таким чином, відповідач проти задоволення позову заперечує та просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

09.11.2021 відповідач подав клопотання від 08.11.2021 №02-15/1623 про залучення документів до матеріалів справи (вх №9347/21) запит від 21.10.2021 №1533/02-15 до Охтирської УДКСУ Сумської області, лист-відповідь від 02.11.2021 №02-16-06/2325 Охтирської УДКСУ Сумської області.

Відзив на позовну заяву (вх №9082/21 від 28.10.2021) та клопотання про залучення документів до матеріалів справи (вх №9347/21 від 09.11.2021) долучено до матеріалів справи.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, враховуючи принцип незмінності складу суду, передбачений ст.32 ГПК України, розгляд справи в зв`язку з відпусткою судді Котельницької В.Л. здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання заяв по суті справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

05.08.2020 між Довжицькою сільською радою, правонаступником якої є Чупахівська селищна рада (далі - замовник, відповідач) та Дочірнім підприємством «Сумський облавтодор» Відкрито акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - підрядник, позивач) укладено договір підряду №0508 (далі - договір).

06.11.2020 між Довжицькою сільською радою та позивачем укладено додаткову угоду до договору підряду № 0508 від 05.08.2020 року (далі - додаткова угода), відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди викласти н. 1.1. Договору в редакції: «Підрядник бере на себе зобов`язання своїми силами і засобами надати послуги по ямковому ремонту по вулиці Першотравнева від приватної садиби № 70 до приватної садиби № 82 Довжицької сільської ради ДК 021:22-6 Ремонт доріг, відповідно до затвердженої документації в обумовлений договором строк, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі послуги.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що замовник зобов`язується забезпечити своєчасне фінансування послуг, прийняти послуги і повністю оплатити вартість наданих послуг.

Згідно з п. 2.1. договору договірна ціна послуг, що доручені підряднику по цьому договору складає 49974,00 грн в тому числі ПДВ 8329,00 грн. Водночас пунктом 2.2. договору визначені умови, за якими договірна ціна може переглядатись.

Відповідно до п. 3.2. договору послуги вважаються виконаними після підписання акту виконаних робіт, або підтверджені, як перехідні.

Акт наданих послуг (виконаних робіт) (форма КБ-2В) та довідку про вартість наданих послуг та витрат (форма № 3) готує підрядник і передає для підписання Замовнику. Замовник на протязі двох днів перевіряє реальність акту і підписує його в частині фактично наданих обсягів послуг (п. 4.1. договору).

Згідно з п. 4.2. договору розрахунки за надані послуги з підрядником здійснюються протягом 5 банківських днів з моменту підписання акту наданих послуг (виконаних робіт).

Пунктом 8.1. договору встановлено, що здавання-приймання послуг оформляється актом, підписання якого визначає момент передачі наданих послуг замовнику.

Відповідно до п. 9.2 договору у разі порушення термінів розрахунку з підрядником, передбаченого п. 4.2. Договору, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми не виконаного грошового зобов`язання за кожну добу затримки.

Цей договір вступає в дію в день його підписання сторонами і є чинним до 31.12.2020 року, а в частині здійснення розрахунків до повного виконання (п. 12.1. договору).

Сторонами затверджено договірну ціну № 0508 (форма № 9 ДСТУ Б.Д. 1.1.-1:2013. Додаток С) ямковий ремонт по вулиці Першотравнева від приватної садиби №70 до приватної садиби №82 Довжицької сільської ради ДК 021:22-6 Ремонт доріг, за якою договірна ціна склала 49974,00 грн.

06.11.2020 довідкою за листопад 2020 року про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ДСТУ Б.Д. 1.1.-1:2013. Додаток У. Примірна форма №КБ-3) за договором №0508 від 05.08.2020 сторони узгодили, що вартість виконаних будівельних робіт склала 49974,00 грн.

Крім того, складено локальний кошторис №2 ямковий ремонт по вулиці Першотравнева від приватної садиби №70 до приватної садиби №82 Довжицької сільської ради ДК 021:22-6 Ремонт доріг в межах договору №0508 від 05.08.2020.

06.11.2020 сторонами підписано акт №2 приймання виконаних будівельних вартістю 49974,00 грн., за яким замовник зобов`язаний був перерахувати всю суму протягом 5 банківських днів з моменту його підписання, відповідно до вимоги п. 4.2. договору.

Таким чином, з 16.11.2020 починається порушення замовником строку розрахунку, що передбачені п. 4.2. договору.

23.11.2020 керуючись ст. 43, 59, п. 6-2 Розділу 5 «Прикінцеві і перехідні положення», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до ст. 104, 105, 107 Цивільного кодексу України, ст. 4, 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ч. 4 ст. 31 Закону України «Про Національний архівний фонд та архівні установи», Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419, Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879, Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5, заслухавши інформацію селищного голови Олександра Кужеля про внесення змін до рішення другого пленарного засідання першої сесії восьмого скликання від 11.11.2020 «Про реорганізацію Довжицької сільської ради» Чупахівською селищною радою Охтирського району Сумської області прийняте рішенням «Про внесення змін до рішення другого пленарного засідання першої сесії восьмого скликання від 11.11.2020 «Про реорганізацію Довжицької сільської ради».

Відповідно до пунктів 1, 2, 2.1.-2.3 зазначеного рішення вирішено інформацію селищного голови Олександра Кужеля про внесення змін до рішення другого пленарного засідання першої сесії восьмого скликання від 11.11.2020 «Про реорганізацію Довжицької сільської ради» взяти до уваги. Внести зміни до текстової частини рішення «Про реорганізацію Довжицької сільської ради» від 11.11.2020 та викласти в такій редакції: Розпочати процедуру реорганізації Довжицької сільської ради (, місцезнаходження: вул. Миколи Шпака, будинок 1, с. Довжик Охтирського району Сумської області) шляхом приєднання до Чупахівської селищної ради (, місцезнаходження: вул. Воздвиженська, 53, смт Чупахівка Охтирського району Сумської області). Чупахівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Довжицької сільської ради. Утворити Комісію з реорганізації Довжицької сільської ради.

Таким чином, враховуючи зазначене рішення, суд дійшов висновку, що Чупахівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Довжицької сільської ради в т.ч.: і за договором підряду від 05.08.2020 №0508.

02.04.2021 позивач надіслав Чупахівській ОТГ, як правонаступнику замовника за договором, лист №53, в якому зазначив про існування боргу за договором та наголосив на необхідності його погашення.

07.06.2021 листом №02-15/759 Чупахівська селищна рада підтвердила, що внаслідок реорганізації Довжицької сільської ради вона є правонаступником майна, активів, зобов`язань Довжицької сільської ради, проте відмовилась сплатити заборгованість за договором.

Таким чином, у зв`язку із несплатою відповідачем заборгованості за договором позивач звернувся до суду з позовною заявою щодо стягнення з відповідача 61698,62 грн заборгованості, з яких: 49974,00 грн вартість виконаних робіт за договором, 6113,80 грн - пеня, 1313,83 грн - 3% річних, 4296,99 грн - інфляційне збільшення суми заборгованості.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з підряду, які врегульовані главою 61 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частиною 1 статті 844 ЦК України визначено, що якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), зобов`язання строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В силу ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Наявними у справі доказами, підтверджується факт виконання позивачем за договором підряду від 05.08.2020 №0508 робіт вартістю 49974,00 грн та неналежне виконання відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати зазначеної вартості виконаних робіт, у зв`язку з чим, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 49974,00 грн боргу за договором задовольняються судом як законні та обґрунтовані.

Щодо стягнення з відповідача 1313,83 грн 3% річних та 4296,99 грн інфляційних збитків суд зазначає наступне:

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку у позовній заяві, останнім нараховано відповідачу 1313,83 грн 3% річних за період з 13.11.2020 по 28.09.2021 та 4296,99 грн інфляційних збитків за період з 13.11.2020 по 28.09.2021.

Разом з тим, 06.11.2020 сторонами підписано акт №2 приймання виконаних будівельних робіт, за яким замовник зобов`язаний був перерахувати 49974,00 грн вартості виконаних робіт протягом 5 банківських днів з моменту його підписання, відповідно до вимоги п. 4.2. договору з врахуванням положення ст. 254 ЦК України.

Таким чином, з 16.11.2020 починається порушення замовником строків розрахунку, що передбачені п. 4.2. договору, у зв`язку з чим, позивачем визначено невірний період розрахунку 3% річних та інфляційних збитків. Зазначений період мав бути визначений з 16.11.2020.

Судом здійснено розрахунок 3% річних за період з 16.11.2020 по 28.09.2021, згідно з яким розмір 3% річних склав 1301,55 грн.

З огляду на зазначене, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3% річних, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання умов договору відповідачем щодо сплати вартості виконаних робіт, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1301,55 грн 3% річних, а в частині стягнення 12,28 грн 3% річних - відмовляє за необґрунтованістю.

Також суд зауважує, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила: «що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати на суму 49974,00 грн щодо оплати вартості виконаних робіт за період прострочення з листопада 2020 року по серпень 2021 року.

Водночас, враховуючи, що час прострочення заборгованості відповідача виник з 16.11.2020, що фактично є часом прострочення у неповному місяці, який менше половини місяця листопада 2020 року, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Таким чином, позивачем невірно визначений період нарахування інфляційних збитків, який має бути наступним з 01.12.2020 по 31.08.2021.

Судом здійснено розрахунок інфляційних збитків за визначений період, згідно з яким розмір інфляційних збитків склав 3600,52 грн.

З огляду на зазначене, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку інфляційних збитків, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання умов договору відповідачем щодо сплати вартості виконаних робіт, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3600,52 грн інфляційних збитків, а в частині стягнення 696,47 грн інфляційних збитків - відмовляє за необґрунтованістю.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3600,52 грн інфляційних збитків та 1301,55 грн 3% річних.

Щодо вимог позивача про стягнення 6113,80 грн пені суд зазначає наступне.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом встановлено факт неналежного виконання умов договору в частині несплати вартості виконаних робіт в сумі 49974,00 грн, що є що є порушенням з боку відповідача п. 4.2. договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"

За змістом ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 1 та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 9.2 договору у разі порушення термінів розрахунку з підрядником, передбаченого п. 4.2. Договору, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми не виконаного грошового зобов`язання за кожну добу затримки.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до розрахунку, поданого у позовній заяві, позивачем нараховано 6113,80 грн пені за період з 13.11.2020 по 28.09.2021.

Як було встановлено судом, з 16.11.2020 починається порушення замовником строку розрахунку, що передбачений п. 4.2. договору, у зв`язку з чим, позивачем визначено невірний період розрахунку пені, та остання нарахована з порушенням вимог ч. 6 ст. 323 ГК України.

Отже, пеня має бути розрахована з 16.11.2020 та в межах шестимісячного строку, визначеного частиною 6 статті 232 ГК України.

Враховуючи зазначене, судом здійснено розрахунок пені за період з 16.11.2020 по 16.05.2021, відповідно до ч. 6 ст. 323 ГК України, згідно з яким розмір пені склав 3173,00 грн.

З огляду на зазначене, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання умов договору відповідачем щодо сплати вартості виконаних робіт, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3173,00 грн пені, а в частині стягнення 2940,80 грн пені - відмовляє за необґрунтованістю.

Разом з тим, частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд приймає до уваги те, що заявлені до стягнення суми процентів річних та інфляційних втрат у певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів, а також зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Таким чином, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вважаючи, що відповідач є бюджетною установою, враховуючи майновий стан обох сторін, зменшує розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача до 1,00 грн. Як наслідок, у зв`язку з таким зменшенням пені до 1,00 грн - відмовляє в стягнені 3172,00 грн пені.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову в частині стягнення з відповідача 49974,00 грн вартості виконаних робіт за договором підряду від 05.08.2020 №0508; 1 грн пені; 3600,52 грн інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по серпень 2021 року; 1301,55 грн 3% річних за період з 16.11.2020 по 28.09.2021. Водночас, в частині стягнення 3172,00 грн пені - відмовляє у зв`язку із зменшенням останньої до 1,00 грн, а в частині стягнення 2940,80 грн пені, 696,47 грн інфляційних збитків, 12,28 грн 3% річних - відмовляє за необґрунтованістю.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

У поданому позові позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з 2270,00 грн судового збору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, враховуючи, що спір виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати вартості виконаних робіт, судовий збір в межах мінімальної суми визначеної законодавством при зверненні до суду з позовною вимогою майнового характеру в сумі 2270,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Чупахівської селищної ради (вул. Воздвиженська, буд. 53, смт. Чупахівка, Охтирський район, Сумська область, 42722; ) на користь Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (вул. Роменська, 79/2, м. Суми, 40002; ) 49974,00 грн (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири грн 00 коп.) вартості виконаних робіт за договором підряду від 05.08.2020 №0508; 1,00 грн (одна грн 00 коп.) пені; 3600,52 грн (три тисячі шістсот грн 52 коп.) інфляційних втрат; 1301,55 грн (одна тисяча триста одна грн 55 коп.) 3% річних, а також 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення в зв`язку з відпусткою судді Котельницької В.Л. складено та підписано 11.01.2022.

Суддя В.Л. Котельницька