РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2022Справа № 910/17996/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Систематика Україна" (м. Київ)

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ)

про стягнення 240.789,40 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Систематика Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 240.789,40 грн, з яких: 235.683,20 грн основного боргу, 2.630,60 грн інфляційних втрат, 2.475,60 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору від 24.03.21. поставки № 53-122-01-21-10520.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.21. відкрито провадження у справі № 910/17996/21, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

29.11.21. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він визнав позов у частині вимог про стягнення основного боргу в розмірі 235.683,20 грн, у зв`язку з чим просив повернути позивачу 50% судового збору, та повідомив, що порушення умов Договору зумовлено складною фінансовою ситуацією. Також повідомив про неотримання доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості подати свої пояснення з цього приводу.

11.01.22. та 13.01.22. відповідачем подано заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 13.337,20 грн основного боргу у зв`язку зі сплатою вказаної суми, на підтвердження чого подав платіжне доручення № 14217 від 22.12.21.

Розглянувши клопотання відповідач про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 13.337,20 грн, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищенаведене, в зв`язку з тим, що відповідач сплатив позивачу пред`явлену до стягнення суму основного боргу в розмірі 13.337,20 грн після звернення позивача з даним позовом до суду, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки матеріали справи не містять заяви позивача про повернення з Державного бюджету сплаченої сими судового збору, наразі суд позбавлений можливості вирішити вказане питання.

Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

24.03.21. між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір поставки № 53-1122-01-21-10520 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. п. 1.1., 1.2., 2.2.) Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити продукцію: 39710000-2 (бойлери, нагрівачі), загальною вартістю 277.598,40 грн з ПДВ.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 12.1 Договору з моменту підписання сторонами і скріплення печатками до 31.12.21.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Поставка товару відбувається на умовах DDP згідно Інкотермс 2010. Місце поставки - 34400, м. Вараш, склад РВ "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" (п. 3.1. Договору).

Видатковими накладними: № 86 від 12.04.21. на суму 180.494,40 грн та № 114 від 23.04.21. на суму 97.104,00 грн, позивач поставив відповідачу товар за Договором на загальну суму 277.598,40 грн.

Податкові накладні по вказаним поставкам зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання товару відповідачем суду надано не було.

За поставлену продукцію по Договору відповідач розрахувався частково, сплативши позивачу 22.07.21. 40.000,00 грн, 26.08.21. - 1.915,20 грн та 22.12.21. (під час розгляду справи) - 12.337,20 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав заборгованість у розмірі 235.683,20 грн, яка існувала на час пред`явлення позову. Після сплати 12.337,20 грн, заборгованість відповідача за Договором складає 223.346,00 грн.

Як передбачено положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 191 ГПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст.13 ГПК України).

Судом встановлено, що визнання позову уповноваженим представником відповідача - генеральним директором Павлишиним П.Я., відповідає вимогам статті 191 Господарського процесуального кодексу України, такі дії останнього не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Відтак суд дійшов висновку про прийняття визнання відповідачем позову в частині позовної вимоги про стягнення суми основного боргу.

Крім суми основного боргу, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача також 2.630,60 грн інфляційних втрат та 2.475,60 грн 3% річних.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність, у зв`язку з чим позов у частині вимог про стягнення з відповідача 2.630,60 грн інфляційних втрат та 2.475,60 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За викладеного в сукупності позовні вимоги про стягнення з відповідача 223.346,00 грн заборгованості, 2.630,60 грн інфляційних втрат та 2.475,60 грн 3% річних.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з визнанням відповідачем позову належить повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1.675,10 грн.

Крім того, у своїй позовній заяві ТОВ "Систематика України" просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20.000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору № 30/09 про надання правничої допомоги адвокатським бюро від 30.09.21., додаткову угоду № від 30.09.21. до цього договору та платіжного доручення № 4962 від 06.10.21. на суму 20.000,00 грн.

Проте позивачем на надано жодних доказів на підтвердження реального обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), їх вартості, витраченого адвокатом часу на виконання цих робіт. Такими доказами є акт виконаних робіт, опис виконаних робіт тощо.

У зв`язку з цим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 20.000,00 грн, заявлених як витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 191, 219, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/17996/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Систематика Україна" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в частині стягнення 12.337,20 грн.

2. Прийняти визнання Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Систематика Україна" про стягнення 223.346,00 грн основного боргу.

3. Позов задовольнити.

4. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Систематика України" (01010, місто Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 11А, офіс 54; ідентифікаційний код 40175293) 223.346 (двісті двадцять три тисячі триста сорок шість) грн 00 коп. основного боргу, 2.630 (дві тисячі шістсот тридцять) грн 60 коп. інфляційних втрат, 2.475 (дві тисячі чотириста сімдесят п`ять) грн 60 коп. 3% річних, 1.751 (одну тисячу сімсот п`ятдесят одну) грн. 68 коп. судового збору.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Ухвалою суду повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Систематика України" (01010, місто Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 11А, офіс 54; ідентифікаційний код 40175293) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 675 (одну тисячу шістсот сімдесят п`ять) грн 10 коп., сплачений платіжним дорученням № 5100 від 21.10.21. на суму 4.050,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко