РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2022Справа № 910/9204/21
За позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Родовід Банк» Караченцева Артема Юрієвича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно - дослідний центр»

про стягнення 53 000,00 грн.

Суддя Борисенко І.І.

за участю представників сторін:без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Родовід Банк» Караченцев Артем Юрієвич (далі також - позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно - дослідний центр» (далі також - відповідач), в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 53 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/23398/15 за позовом ПАТ «Родовід Банк». Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 № 910/23398/15 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському експертно-дослідному центру. Витрати по проведенню судової експертизи покладено на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» та Юридичну особу за законодавством князівства Ліхтенштейн Erigon Aktiengesellshaft порівну. Так, позивач вказує, що платіжним дорученням від 05.06.2018 № 28 на суму 53 000,00 грн. підтверджується оплата експертизи, проведена Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк». Станом на момент звернення з вказаною заявою експертиза у справі № 910/23398/15 не проведена з незалежних від заявника обставин. З огляду на вищевикладене, заявник просить суд стягнути з відповідача на його користь 53 000 грн 00 коп., сплачених за проведення експертизи, оскільки такі кошти відповідач безпідставно утримує у себе.

Ухвалою Господарського судді міста Києва від 19.07.2021 справу № 910/9204/21 прийнято до провадження судді Борисенко І.І. та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у судове засідання.

Під час підготовки тексту судового рішення 01.11.2021 судом встановлено не відповідність позовної заяви вимогам встановленими статтею 162 ГПК України, з огляду на що ухвалою суду від 02.11.2021 позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання доказів направлення позовної заяви відповідачу.

25.11.2021 позивачем подано клопотання на виконання вимог ухвали суду.

Дослідивши подане клопотання, суд встановив виконання позивачем вимог ухвали суду від 02.11.2021, у зв`язку з чим ухвалою суду від 03.12.2021, ухвалив продовжити розгляд справи № 910/9204/21 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у судове засідання.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляду справи.

Ухвала суду від 19.07.2021 була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, що визначені в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01001, м. Київ, пров. Рильський, 10 офіс 14.

Згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали від 19.07.2021 вручена відповідачу 30.07.2021.

За таких обставин, відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи.

Правом на подачу відзиву чи заперечень на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/23398/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 було призначено по справі № 910/23398/15 судову експертизу. Визначено перелік питань, які поставлено на вирішення експерта. Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» та Юридичну особу за законодавством князівства Ліхтенштейн Erigon Aktiengesellshaft оплатити вартість експертного дослідження протягом 15 днів з моменту отримання рахунку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі вказаної ухвали Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» оплатило вартість судової експертизи на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр» () у розмірі 53 000 (п`ятдесят три тисячі) гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 28 від 05.06.2018.

Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр» (відповідачем) не була проведена судова експертиза по справі.

За вказаних обставин позивач звернувся до відповідача з листом від 03.02.2020 № 16-11-б.б/342 про повернення витрат на оплату експертизи у справі № 910/23398/15.

Проте, листом від 13.03.2020 № 15096 відповідач відмовив позивачу у поверненні коштів з підстав не належності особи заявника, з огляду на заміну ухвалою суду від 13.01.2020 № 910/23398/15 сторони ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» (01601, м. Київ, вул. Мечнікова, 2, ідентифікаційний код 40487592).

Після відмови Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр» позивачу у поверненні коштів, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В рамках розгляду справи № 910/23398/15, судом встановлено, що 16.10.2019 між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» укладено договір № 28 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, відповідно до якого позивач відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Горизонт" право вимоги за кредитним договором та договором застави.

Також, 20.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» укладено договір № 33/19 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» право вимоги за кредитним договором.

Відповідно до акту № 2 приймання-передачі документів до договору № 33/19 від 20.12.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» всі наявні матеріали кредитної справи по кредитному договору.

Окрім того, 20.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» було укладено договір № 33/19-З про відступлення прав за договорами застави, відповідно до якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» перейшло право вимоги за договором застави.

За вказаних обставин, на підставі ст. 52 ГПК України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 у справі № 910/23398/15 було замінено позивача у справі ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг».

Далі, як стверджує позивач та підтверджується відомостями з КП «Діловодство спеціалізованого суду» та ЄДРСР, ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2020, серед іншого, заяву позивача про відмову від позову та повернення судового збору задоволено, прийнято відмову позивача від позову, провадження у справі № 910/23398/15 закрито.

У зв`язку з цим суд звертає увагу позивача у даній справі таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 зазначеної статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» указано, що вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.

При цьому витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України «Про судову експертизу»).

Суд враховує, що положеннями чинного господарського процесуального законодавства не врегульований порядок повернення коштів за експертизу, яка не була проведена.

Однак, суд вважає, що оскільки експертиза була призначена саме ухвалою суду в рамках розгляду господарської справи № 910/23398/15, а не самостійно замовлена стороною ПАТ «Родовід Банк» (тобто не в процесі господарських відносин позивача та відповідача), то питання повернення коштів, сплачених на її проведення, має вирішити суд у порядку, передбаченому для питань судових витрат.

Судом встановлено відповідно до змісту позовної заяви, при звернені з позовом позивач просив стягнути сплачену за експертизу суму, посилаючись на норми законодавства, що регулюють питання повернення безпідставно набутого майна.

Стаття 1212 ЦК України зобов`язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.

Відповідно до положень ГПК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту права, яке вважає порушеним і зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку позивачем обрано невірний спосіб захисту, і у даному випадку належним способом захисту буде заявлення клопотання у справі №910/23398/15 про повернення сплачених за експертизу коштів уповноваженою на це особу.

Таким чином, суд вважає, що позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Родовід Банк» Караченцева Артема Юрієвича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно - дослідний центр» про стягнення 53 000,00 грн. про повернення коштів задоволенню не підлягає.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів позивача була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на позивача повністю.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 231, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Родовід Банк» Караченцева Артема Юрієвича відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя І.І. Борисенко