РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2022 Справа № 910/16867/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук

України

до Фізичної особи-підприємця Твердохліба Сергія Михайловича

про стягнення 125 556,48 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2021 року Інститут металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Твердохліба Сергія Михайловича (далі - відповідач) про стягнення 125 556,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув позивачу орендоване майно після припинення дії договору оренди майна, що належить до майнового комплексу НАН України від 17.05.2017 № 65/17-К, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку в розмірі 125 556,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 залишено позовну заяву без руху, встановлено позивачу п`ятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали шляхом подання до суду: письмових пояснень з зазначенням у позовній заяві вірної адреси відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1; належних доказів направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів за адресою місцезнаходження відповідача: АДРЕСА_1.

27.10.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2021, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі № 910/16867/21 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 02.11.2021 була отримана позивачем 08.11.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 018.

Вказана ухвала також отримана відповідачем 06.11.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 014.

У клопотанні, поданому позивачем 27.10.2021, останній просив суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 107 619,84 грн за 18 місяців за період з 08.01.2020 по 08.07.2021.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд приймає вказане клопотання до розгляду, як клопотання про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні до суду не надходило.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

17.05.2017 між Інститутом металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України (як орендодавцем) та Фізичною особою-підприємцем Твердохлібом Сергієм Михайловичем (як орендарем) був укладений договір оренди № 65/17-К майна, що належить до майнового комплексу НАН України (далі - договір) .

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно приміщення (далі - майно) загальною площею 90,00 кв.м. розміщене за адресою: Київ, б. Вернадського, 36, на 1 (першому) поверсі майстерні № 2, що перебуває на балансі Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова НАН України, вартість яких визначена відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 21 березня 2017 року і становить за незалежною оцінкою (залишковою вартістю) станом на 28 лютого 2017 року 192 080,00 грн.

Згідно з п. 1.2 договору майно передається в оренду з метою використання - виробництва.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786 зі змінами, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2017 року за 90,00 кв.м. - 2 491,20 грн. Крім орендної плати орендар сплачує орендодавцю за розрахунками орендодавця: відшкодування податку на землю, відшкодування комунальних платежів, витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (п. 3.1. договору).

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що нарахування ПДВ здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 7.1. договору орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором, а у разі оренди майна на строк не менше ніж три роки - після державної реєстрації речового права користування (оренди).

На виконання умов договору оренди, об`єкт оренди загальною площею 90 кв.м. був переданий в користування орендаря (відповідача), що підтверджується актом приймання-передачі приміщення до договору оренди від 17.05.2017.

Цей договір укладено строком на 31 місяць та 15 днів, що діє з 17 травня 2017 до 31 грудня 2019 року включно (п. 10.1. договору).

Згідно з п. 10.4. договору продовження терміну дії договору оренди, строк дії якого закінчується, за умови належного виконання орендарем своїх зобов`язань за цим договором, відсутності заперечення орендодавця проти продовження та при обов`язковій наявності дозволу НАН України оформлюється додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Якщо орендар має бажання продовжити термін дії договору оренди, за умови належного виконання своїх зобов`язань за цим договором, він повинен повідомити орендодавця про свій намір не пізніше ніж за місяць до закінчення строку договору оренди. У разі відсутності такої заяви орендаря орендодавець повинен протягом останнього місяця оренди та/або першого місяця після закінчення терміну дії договору оренди поінформувати орендаря у письмовій формі про припинення договору оренди.

Пунктом 10.7. договору сторони погодили, що у разі припинення або розірвання цього договору орендоване майно повертається орендарем орендодавцю протягом трьох робочих днів. У разі, якщо орендар затримав повернення орендованого майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Відповідно до п. 10.8. договору майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення (п. 10.9. договору).

Повідомлення орендаря про продовження строку дії договору оренди та/або повідомлення орендодавця про припинення терміну дії договору оренди у матеріалах справи відсутні. Доказів укладення між сторонами додаткової угоди до договору суду також не надано.

Отже, як свідчать матеріали справи, строк дії укладеного сторонами договору оренди № 65/17-К від 17.05.2017 закінчився 01.01.2020, однак доказів на підтвердження повернення відповідачем орендованого державного майна з орендного користування жодною зі сторін спору суду не надано.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 107 619,84 грн, який є неустойкою, нарахованою за невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення орендованого майна після спливу строку дії договору оренди на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України за період з 08.01.2020 по 08.07.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Положеннями ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За приписами ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості (неустойки) в розмірі 107 619,84 грн (2 989,44 грн щомісячна орендна плата з урахуванням ПДВ х 18 місяців та х 2) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності, встановленим ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Твердохліба Сергія Михайловича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України (03142, м. Київ, бульвар Академіка Вернадського, 36, ідентифікаційний код 05417331) неустойку в розмірі 107 619,84 грн (сто сім тисяч шістсот дев`ятнадцять грн 84 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.01.2022.

Суддя О.Г. Удалова