ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2022м. ДніпроСправа № 904/8820/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міроіл", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Дніпра", м. Дніпро

про стягнення 320 660,75 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міроіл" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Дніпра" 320660,75 грн, з яких: 230000,00 грн основний борг, 11500,00 грн штраф 5%, 28850,87 грн пеня, 23000,00 грн штраф 10%, 10059,88 грн 5% річних, 17250,00 грн інфляційні втрати.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4809,91 грн позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати поставленого йому товару за договором № М-1299 від 08.07.2020.

Ухвалою суду від 11.11.2021 позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Міроіл" залишена без руху.

19.11.2021 від позивача на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов лист із доказами на підтвердження усунення недоліків.

Ухвалою суд від 23.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; відповідачу для подання відзиву на позов встановлено 15-тиденний строк з дня отримання цієї ухвали.

Відповідно до рекомендованого поштового повідомлення ухвала суду від 23.11.2021 отримана відповідачем 30.11.2021.

Відтак відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та можливість подання до суду заяв по суті справи, однак своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Міроіл" (далі постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Дніпра" (далі покупець, відповідач) укладений договір поставки № М-1299 від 08.07.2020 (далі договір).

Згідно з пунктом 1.1 договору постачальник зобов`язався передавати у власність покупця продукти нафтоперероблення (товар) партіями в асортименті та кількості, згідно з видатковими накладними та відповідно до замовлень покупця, а покупець зобов`язався своєчасно проводити оплату за товар та приймати його на умовах, у порядку та в строки, передбачені цим договором.

Загальна сума договору складається з вартості всіх партій товару відповідно до видаткових накладних, що був поставлений за цим договором за період його дії (п. 1.3 договору).

Партією товару вважається його кількість, указана у видатковій накладній (п. 1.5 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору покупець зобов`язується своєчасно, але не пізніше ніж за 5 календарних днів до обумовленої дати поставки, сповіщати постачальника про свій намір здійснити чергову закупівлю, а також можливу дату передачі конкретної партії товару, шляхом оформлення заявки, в якій зазначає кількість, асортимент товару, дату поставки товару тощо. Заявка передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонами формі (шляхом заповнення бланку, електронною поштою, факсимільним зв`язком тощо).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що доставка товару здійснюється на умовах FCA (Інкотермс 2010) м. Дніпро або інше (обумовлене з покупцем). Поставка кожної партії товару проводиться в обумовлений у заявці строк.

За умовами пункту 2.3 договору передача товару постачальником та його приймання покупцем за асортиментом, кількістю й ціною здійснюється на підставі відповідної накладної. Товар відпускається постачальником покупцю лише за наявності у представника покупця належним чином складеної довіреності на одержання товару. Датами поставки товару вважаються дати підписання накладних.

Асортимент, кількість товару, що поставляється, зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору (п. 3.1 договору).

Згідно з пунктом 5.2 договору оплата за товар здійснюється покупцем на умовах відстрочки платежу 7 календарних днів з моменту отримання товару.

Підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 договору встановлено, що за порушення термінів розрахунків, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від несплаченої суми та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від вартості несплаченої суми за кожен день прострочення. При цьому сторони домовилися, що пеня стягується за весь час прострочення, тобто пеня стягується з моменту виникнення заборгованості покупця перед постачальником й до моменту повного погашення цієї заборгованості.

За умовами підпункту 6.2.2 пункту 6.2 договору за прострочення термінів розрахунків, передбачених договором більше ніж на 30 днів, покупець додатково сплачує штраф у розмірі 10% від вартості товару.

Відповідно до підпункту 6.2.5 пункту 6.2 договору у випадку несвоєчасної сплати заборгованості, що виникла за цим договором, сума заборгованості сплачується з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також п`ять процентів річних від простроченої суми.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку в частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами (п. 9.1 договору).

Пунктом 9.2 договору передбачено, що цей договір може змінюватися, доповнюватись або достроково припинятися лише за письмовою згодою сторін. Зміни та доповнення, які вносяться до договору, розглядаються сторонами протягом 10 днів. Усі зміни й доповнення до цього договору укладаються у письмовій формі, оформлюються додатковими угодами (договорами про внесення змін) та підписуються обома сторонами.

Доказів продовження договору після 31.12.2020 матеріали справи не містять.

У межах строку дії договору позивач протягом листопада-грудня 2020 року поставив відповідачу товар на загальну суму 3828424,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами без будь-яких заперечень видатковими накладними (а.с. 33 - 35, 51 - 60):

№ 174451 від 06.11.2020 на суму 328274,00 грн;

№ 175619 від 11.11.2020 на суму 335522,00 грн;

№ 176650 від 13.11.2020 на суму 334918,00 грн;

№ 176692 від 16.11.2020 на суму 420082,00 грн;

№ 177377 від 17.11.2020 на суму 366628,00 грн;

№ 178090 від 19.11.2020 на суму 352132,00 грн;

№ 178522 від 19.11.2020 на суму 414042,00 грн;

№ 178937 від 23.11.2020 на суму 412532,00 грн;

№ 178944 від 23.11.2020 на суму 377198,00 грн;

№ 181014 від 23.11.2020 на суму 101600,00 грн;

№ 180832 від 26.11.2020 на суму 280896,00 грн;

№ 181308 від 30.11.2020 на суму 66500,00 грн;

№ 184745 від11.12.2020 на суму 38100,00 грн.

Відповідач оплату товару, поставленого йому позивачем у межах строку дії договору, здійснив лише частково в загальній сумі 3598424,00 грн, що підтверджується наявною у справі випискою по рахунку позивача в АТ "Райффайзен Банк Аваль" за період з 04.11.2020 по 24.06.2021 (а.с. 36-37).

Отже, сума заборгованості відповідача за поставлений у межах договору товар становить 230000,00 грн (3828424,00 - 3598424,00 = 230000,00) та згідно з викладеними у позові поясненнями позивача щодо хронологічного, в порядку черговості зарахування проведених відповідачем платежів, відноситься до таких видаткових накладних:

№ 180832 від 26.11.2020 - у сумі 125400,00 грн із 280896,00 грн;

№ 181308 від 30.11.2020 - у повній сумі 66500,00 грн;

№ 184745 від11.12.2020 - у повній сумі 38100,00 грн (далі спірні видаткові накладні).

Наявна заборгованість і стала причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з поставкою позивачем товару за договором поставки № М-1299 від 08.07.2020 та виконанням/невиконанням відповідачем обов`язку щодо повної його оплати.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Положення аналогічного змісту викладені в частині першій статті 712 Цивільного кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

За наявними у справі доказами позивач належним чином виконав своє зобов`язання з поставки товару за договором, у зв`язку з чим у відповідача виникло зустрічне зобов`язання з оплати цього товару.

За приписом частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із змісту пункту 5.2 договору відповідач повинен був оплатити вартість отриманого від позивача товару за видатковою накладною № 180832 від 26.11.2020 на суму 280896,00 грн не пізніше 03.12.2020, за видатковою накладною № 181308 від 30.11.2020 на суму 66500,00 грн не пізніше 07.12.2020 та за видатковою накладеною №184745 від 11.12.2020 на суму 38100,00 грн не пізніше 18.12.2021.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Доказів оплати залишку заборгованості у сумі 230000,00 грн за поставлений позивачем товар за спірними видатковими накладними відповідач суду не надав, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати є таким, що настав.

Тому позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 230000,00 грн є законними й обґрунтованими.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина шоста статті 232 Господарського кодексу України).

Заявлена позивачем до стягнення пеня у загальній сумі 28850,87 грн розрахована за подвійною обліковою ставкою Національного банку України із заборгованості за кожною із спірних видаткових накладних окремо, а саме:

у сумі 125000,00 грн за загальний період з 04.12.2020 по 22.10.2021;

у сумі 66500,00 грн за загальний період з 08.12.2020 по 22.10.2021;

у сумі 38100,00 грн за загальний період з 19.12.2020 по 22.10.2021.

Перевіркою розрахунку пені встановлено, що він здійснений без урахування вимог частини шостої статті 232 Господарського кодексу України щодо шестимісячного строку нарахування пені. При цьому суд зауважує, що законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду саме нарахування, а не стягнення штрафних санкцій.

Перебіг нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, й початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Тому, умова договору про стягнення пені за весь час прострочення (з моменту виникнення заборгованості й до моменту повного її погашення) не може розцінюватись як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

За результатом здійсненого судом перерахунку, з урахуванням визначеного пунктом 5.2 договору строку оплати товару та вимог статті 232 Господарського процесуального кодексу України, пеня в межах позову підлягає зменшенню до 15111,48 грн, з яких:

8201,10 грн із заборгованості в сумі 125400,00 грн за період з 04.12.2020 по 04.06.2021;

4371,17 грн із заборгованості в сумі 66500,00 грн за період з 08.12.2020 по 08.06.2021;

2539,21 грн із заборгованості в сумі 38100,00 грн за період з 19.12.2020 по 19.06.2021.

Також, посилаючись на підпункти 6.2.1, 6.2.2 пункту 6.2 договору, позивачем заявлено до стягнення штрафи в сумах 11500,00 грн та 23000,00 грн, які розраховані в розмірах 5% і 10% від заборгованості в сумі 230000,00 грн.

Щодо вимог про застосування штрафу слід зазначити, що сторони, користуючись принципом свободи договору, передбаченим статтею 627 Цивільного кодексу України, погодили нарахування штрафу в розмірі 5% від несплаченої суми за товар та додатково штраф у розмірі 10% від вартості товару за прострочення термінів розрахунків, більше ніж на 30 днів.

Однак стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк до 30 днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 днів є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки з установлених судом обставин справи вбачається, що відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання грошового зобов`язання за договором на строк понад 30 днів і вказаний строк охоплює порушення зобов`язання на строк до 30 днів.

Тож одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк до 30 днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.

Тому законними й обґрунтованими є лише позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 23000,00 грн за прострочення термінів розрахунків більше ніж на 30 днів.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони у підпункті 6.2.5 пункту 6.2 договору передбачили інший розмір процентів, а саме 5% річних.

Заявлені позивачем до стягнення 5% річних у сумі 10059,88 грн за загальний період з 04.12.2020 по 22.10.2021 та інфляційні втрати в сумі 17250,00 грн за загальний період із січня по вересень 2021 року із заборгованості у сумі 230000,00 грн розраховані за кожною із спірних видаткових накладних окремо.

Перевіркою наведених у позові розрахунків 5% річних та інфляційних втрат підстав для їх зменшення судом не встановлено.

За таких обставин законними й обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 295421,36 грн, з яких: 230000,00 грн основний борг, 15111,48 грн - пеня, 23000,00 грн штраф 10%, 10059,88 грн 5% річних, 17250,00 грн інфляційні втрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача в сумі 4431,32 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам (295421,36х4809,91/320660,75 = 4431,32).

Керуючись статями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міроіл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Дніпра" про стягнення 320660,75 грн, з яких: 230000,00 грн основний борг, 11500,00 грн штраф 5%, 28850,87 грн пеня, 23000,00 грн штраф 10%, 10059,88 грн 5% річних, 17250,00 грн інфляційні втрати задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Дніпра" (ідентифікаційний код 43527915, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 37) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міроіл" (ідентифікаційний код 39248284, місцезнаходження: 01042, м. Київ, бульвар Марії Приймаченко, буд. 1/27) основний борг у сумі 230000,00 грн, пеню в сумі 15111,48 грн, штраф 10% у сумі 23000,00 грн, 5% річних у сумі 10059,88 грн, інфляційні втрати в сумі 17250,00 грн, судовий збір у сумі 4431,32 грн.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.01.2022.

Суддя І.І. Колісник