РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2022Справа № 910/16363/21
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЗ СОЛЮШІОНС»

про стягнення 31 346, 49 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЗ СОЛЮШІОНС» (надалі-відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 31 346, 49 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 1172, 1194 ЦК України, в обґрунтовані тим, що саме відповідач, працівника якого визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, повинен відшкодувати позивачу різницю між фактично завданою шкодою та страховою виплатою, яку було здійснено за полісом обов`язкового страхування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/16363/21 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

29.10.2021 від відповідача надійшли клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін та відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову та, зокрема, зазначає, що є неналежним відповідачем так як розмір виплаченого ПрАТ «АСК «ОМЕГА» страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, а пред`явлення позову до нього з метою сплати відповідачем різниці між фактичною шкодою і сумою страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування. Також відповідач зазначає, що рахунок СТО не є належним та допустимим доказом у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

11.11.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує проти доводів відповідача викладених у відзиві та зазначає, що страховик за договором обов`язкового страхування відшкодовує шкоду в межах ліміту відповідальності за мінусом фізичного зносу, а решту - винуватець та вказує, що реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування є саме платіжне доручення.

12.11.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Беручи до уваги наведене вище та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.05.2018 між позивачем (страховик) та ТОВ «Убер Партнер» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №06/6762429/1046/18, відповідно до якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню, зокрема, автомобіля «RENAULT CLIO SYMBOL», державний номер НОМЕР_1 .

05.10.2018 о 20:50 год у місті Києві по вулиці О. Теліги, 15, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем автомобіля «RENAULT CLIO SYMBOL», державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «RENAULT FLUENCE», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.11.2018 №761/40720/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави.

08.10.2018 страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, яка має ознаки страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Згідно рахунку-фактури СТО (ФОП Маленок Тетяна Геннадіївна) №00121 від 05.11.2018 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «RENAULT CLIO SYMBOL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 97 038, 40 грн.

Відповідно до складеного позивачем страхового акта №7 від 14.11.2018 розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 95 338, 40 грн (97 038,40 грн - 1 700, 00 грн (безумовна франшиза згідно договору страхування)).

Згідно з платіжним дорученням №050556 від 15.11.2019 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок СТО (ФОП Маленок Тетяна Геннадіївна) в розмірі 95 338, 40 грн.

Позивач посилаючись на те, що ПрАТ «АСК «ОМЕГА», як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої становить 94 338,40 грн відповідно до встановлених полісом №АМ/4835544 лімітів відшкодування по майну та франшизи (ліміт за шкоду майну становить 100 000,00 грн, франшиза встановлена в розмірі 1 000,00 грн).

У зв`язку з чим, позивач 01.07.2019 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою відповідно до якої просив стягнути Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" суму страхового відшкодування в порядку регресу/суброгації в розмірі 95 338, 40 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі № 910/8565/19 позов задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на користь позивача 63 991, 91 грн страхового відшкодування.

Так, вказаним вище рішенням встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату ДТП 05.10.2018 становить 90 623,46 грн; вартість матеріального збитку (шкоди) завданого власнику транспортного засобу «РЕНО», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, станом на час ДТП 05.10.2018, становить 63 991,91 грн, розмір (коефіцієнт) фізичного зносу, що має бути застосований при розрахунку розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням того, що вказаний транспортний засіб використовувався у режимі таксі, становить 0,4849.

Як вказує позивач, на підставі вказаного вище рішення ПрАТ «АСК «ОМЕГА» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 63 991,91 грн.

Також позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, посилаючись на те, що останній є винною особою в ДТП і зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.07.2021 у справі № 758/1550/21 відмовлено в задоволені позову та встановлено, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із власником автомобіля марки "Renault", д.н.з. НОМЕР_1 , яким є відповідач та виконував трудові обов`язки, а тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення різниці страхового відшкодування у відповідності до ст. 1194 ЦК України, адже позов пред`явлений до особи, яке не може відповідати за пред`явленими вимогами позивача.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З метою сплати відповідачем різниці між фактичним розміром шкоди з урахуванням франшизи (95 338, 40 грн) і страховою виплатою (63 991, 91 грн) позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 31 346, 49 грн (95 338, 40 грн - 63 991, 91 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правової позиції викладеної у п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку.

У спорах, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відтак, враховуючи положення Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 1194 ЦК України, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

Враховуючи вказане вище, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, страховик відповідальності винної особи в ДТП, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, та франшизи за полісом обов`язкового страхування, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією, що викладена в постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Враховуючи зазначене, посилання відповідача викладені у відзиві щодо того, що розмір виплаченого ПрАТ «АСК «ОМЕГА» страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, а пред`явлення позову до відповідача з метою сплати ним різниці між фактичною шкодою і сумою страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування є необґрунтованими.

Також відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Тому, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в силу положень ст. 1172, 1194 ЦК України у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу (як особі, до якої на підставі ст. 993 ЦК України перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий), має до особи, відповідальної за завдані збитки) різницю між фактичним розміром шкоди (але в межах фактичних витрат страховика) і сплаченою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" сумою страхового відшкодування.

Як зазначено судом вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі № 910/8565/19 встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті вказаного вище ДТП становить 90 623, 46 грн та стягнуто, з урахуванням фізичного зносу, з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» суму страхового відшкодування в розмірі 63 991, 91 грн, а тому в силу ст. 75 ГПК України, зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі № 910/8565/19 набрало законної сили та позивачем не оскаржувалось.

Враховуючи зазначене посилання позивача на те, що сума збитків складає 95 338, 40 грн, судом до уваги не приймається, а сумою збитків, як встановлено в рішенні від 23.07.2019 у справі № 910/8565/19 є 90 623, 46 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «АСК «ОМЕГА» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 63 991, 91 грн.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи та в їх сукупності, суд дійшов, що невідшкодована частина позивачу суми страхового відшкодування, внаслідок вказаного вище ДТП, становить 26 631, 55 грн (90 623,46 грн - 63 991, 91 грн), а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Доказів відшкодування відповідачем позивачу вказаної суми страхового відшкодування матеріали справи не містять та відповідачем, в порядку передбаченому ГПК України, таких доказів не надано.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 26 631, 55 грн виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЗ СОЛЮШІОНС» (01021, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 16, офіс 1/22, ідентифікаційний код 39802167) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25, ідентифікаційний код 23510137) 26 631 (двадцять шість тисяч шістсот тридцять одну) грн 55 коп. страхового відшкодування та 1 928 (одну тисячу дев`ятсот двадцять вісім) грн 56 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань