ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2022 року м.Дніпро Справа № 904/4624/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Верхогляд Т.А.,

суддів - Паруснікова Ю.Б., Чус О.В.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2021 року у справі №904/4624/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИНТ-МАРКЕТ", м. Дніпро

третя особа-1: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макушев Євген Петрович, м. Дніпро

третя особа-2: ОСОБА_1 , м. Дніпро

про відшкодування завданої майнової шкоди у сумі 12 067,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2021 року у справі №904/4624/21 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИНТ-МАРКЕТ" відшкодування завданої майнової шкоди у сумі 12 067,60 грн. відмовлено.

Рішення мотивовано недоведеністю позову.

Суд зазначив, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявності складу цивільного (господарського) правопорушення як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення матеріальної шкоди.

Також суд звернув увагу, що згідно ст.ст. 339, 340 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою на дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця, якщо під час виконання рішення порушено їхні права.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає на незаконність і необгрунтованість оскаржуваного рішення.

Викладає обставини справи, аналогічні доводам позовної заяви. Вважає, що вина відповідача полягає у невиконанні вимог виконавця щодо виконання рішення суду, порушенні ст.ст.18, 68, 69, 70 Закону України "Про виконавче провадження" та підтверджується тим, що після отримання постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, будучи зобовязаним здійснювати відповідні відрахування із заробітної плати останнього, він такі дії не здійснив, усвідомлював протиправний характер своєї бездіяльності, передбачав їх наслідки у вигляді настання збитків для позивача.

Апелянт просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2021 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 12 067, 60 грн. заподіяної майнової шкоди, 20 000,00 грн. понесених позивачем витрат на правову допомогу, 2 270,00 грн. сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви та 3 405,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач та треті особи не надали.

Згідно з ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положенням ч.1 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.10.2021 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження. Справа розглянута без участі сторін.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з відповідача завданої майнової шкоди у сумі 12 067,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРИНТ-МАРКЕТ" не виконало постанову приватного виконавця Макушева Є.І. від 13.03.2020 року про відрахування з доходів боржника ОСОБА_1., який є працівником відповідача, на користь стягувача (позивача) у рахунок погашення боргу у загальній сумі 80 388,75 грн. за наказом суду № 904/11216/15 від 04.03.2016 року у межах виконавчого провадження №61407874.

Позивач зазначав, що станом на 01.03.2021 року відповідач на виконання постанови приватного виконавця здійснювати відрахування із доходів боржника не розпочав, жодного платежу на користь позивача не здійснив та про розмір виплачуваних боржнику доходів інформації не надав. За розрахунком позивача, виходячи з припущення, що розмір заробітної плати боржника не може бути нижчим розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, у відповідному періоді, за період з 13.03.2020 року до 01.03.2021 року залишок боргу становить 12 067,60 грн.

Із змісту позову та доводів апеляційної скарги вбачається, що правовою підставою заявлених вимог позивач зазначав положення ст.ст.22, 1166 Цивільного кодексу України та ст.224 Господарського кодексу України.

Частиною першою статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень ст. 22 Цивільного кодексу України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини правопорушника.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Таким чином, позивач повинен був довести суду факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та завданими збитками.

У даній справі такі обставини не доведені і апелянт вказаний висновок оскаржуваного рішення не спростував.

Так, в матеріалах справи наявна постанова приватного виконавця Макушева Є.П. від 13.03.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, з якої вбачається, що в ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_1 отримує доходи у Товаристві з обмеженою відповідальністю "ПРИНТ-МАРКЕТ"(а.с.28-29).

Приватний виконавець Макушев Є.П., як третя особа у даній справі, надав суду письмові пояснення, за змістом яких згідно відповіді ПФУ від 27.02.2020 року боржник працює на ТОВ "ПРИНТ-МАРКЕТ"; 13.03.2020 року постанову про звернення стягнення на його заробітну плату направлено до виконання вказаному Товариству; конверт з постановою повернувся на адресу приватного виконавця з відміткою пошти "інші причини, що не дали змоги виконати обовязки щодо пересилання поштового відправлення"; повторно вказану постанову направлено Товариству відповідача 02.06.2020 року, з аналогічних причин конверт знову поштою повернуто; виходом на місце приватним виконавцем встановлено, що за адресою реєстрації підприємство не виявлено; згідно відповіді ПФУ від 17.05.2021 року ОСОБА_1 не працює (а.с.155-156).

Вказаною відповіддю підтверджується, що відповідачу постанова приватного виконавця від 13.03.2020 року не вручена, отже підстави для висновку про те, що відповідач умисно не виконав вимоги приватного виконавця, відсутні.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що позивачем не доведена наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, зокрема, наявність вини у діях відповідача, його протиправної поведінки, що виключає можливість покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди позивачу.

Апелянт такий висновок не спростував.

Скаржник за змістом апеляційної скарги вказує, що відповідач, отримавши від приватного виконавця копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, зобовязаний був виконати вимоги приватного виконавця та діючого законодавства. Між тим, такі доводи прямо суперечать наявним у справі доказам, а саме поясненням приватного виконавця про те, що відповідач постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 не отримав.

Отже, доводи скаржника про протиправність поведінки відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина відповідача полягає у невиконанні вимог приватного виконавця та діючого законодавства, що відповідач усвідомлював протиправний характер своєї бездіяльності, передбачав її наслідки у вигляді настання збитків для позивача, є припущенням скаржника.

Колегія суддів наголошує, що за відсутності доказів отримання відповідачем постанови приватного виконавця, про яку зазначає позивач, неможливо надати оцінку діям чи бездіяльності ТОВ "ПРИНТ-МАРКЕТ" щодо виконання рішення суду.

Позивач вірно зазначає, що судові рішення підлягають обовязковому виконанню. Між тим, спосіб впливу на особу, яка є боржником, а також на особу, яка в силу закону зобовязана сприяти стягувачу та контролювати виконання судового рішення, в даному випадку на приватного виконавця, встановлений положеннями Закону України "Про виконавче провадження" та ст.ст. 339, 340 Господарського процесуального кодексу України.

У даному випадку заявлені позивачем вимоги безпідставні, не доведені та вірно відхилені судом першої інстанції.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність складу цивільного (господарського) правопорушення, як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення матеріальної шкоди. Суд обгрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи.

За встановлених обставин апеляційна скарга є не доведеною та задоволенню не підлягає.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, апеляційної скарги судові витрати у справі покладаються на позивача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2021 року у справі №904/4624/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у п. 2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Ю.Б.Парусніков

Суддя: О.В.Чус