РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2022Справа № 910/16293/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс»

до Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України»

про стягнення 202 177, 95 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цемакс» (далі - ТОВ «Цемакс», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України" (далі - Управління справами, відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 202 177, 95 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором поставки № 10 (75-07/18) від 12.07.2018 р. в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару. У позові ТОВ «Цемакс» просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 92 602,34 грн., пеню у сумі 84 268,13 грн., інфляційні втрати у сумі 17 262,49 грн. та 3 % річних у сумі 8 044,99 грн., що разом становить 202 177, 95 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 12.07.2018 р. між ТОВ «Цемакс» (постачальник) та ДП "ДБК Управління справами Апарату Верховної Ради України" (покупець) був укладений договір поставки № 10 (75-07/18) (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця цемент та/або будматеріали, визначені у специфікації до договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити його вартість у порядку та умовах, визначених цим договором (п. 1.1). Кількість товару, найменування та інші дані про товар визначаються заявками покупця на відвантаження кожної партії товару (п. 2.1 договору).

Ціна товару, що поставляється за цим договором, наведена у специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 3.1 договору).

Покупець зобов`язується виконати 100 % передплату шляхом банківського переведення коштів у національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника (п. 4.1 договору).

Поставка товару здійснюється постачальником залізничним транспортом протягом 10-ти банківських днів з дати надходження письмової заявки (п. 5.1 договору). Право власності на товар, що продається за цим договором переходить від постачальника до покупця з дати підписання видаткової накладної до місця поставки товару (п. 6.2 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 р., але в будь-якому випадку до повного розрахунку (п. 10.1).

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання свого зобов`язання за договором поставки, у період з липня по жовтень 2018 року передав відповідачу обумовлений сторонами товар на загальну суму 553 448,50 грн., що підтверджується наявними у справі видатковими накладними № 739 від 18.07.2018, № 923 від 21.08.2018, № 1154 від 09.10.2018, № 1196 від 17.10.2018, № 1228 від 24.10.2018, № 1283 від 07.11.2018., підписаними покупцем без зауважень.

Проте, відповідач, зі свого боку, зобов`язання з оплати поставленого товару у порядку, визначеному договором, виконав неналежним чином, вартість товару сплатив частково - на суму 460 846,16 грн., про що свідчить наявна у матеріалах справи копія банківської виписки.

Отже, судом встановлено, що в Управління справами виникла заборгованість перед ТОВ «Цемакс» у сумі 92 602,34 грн.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості відповідач не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 92 602,34 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 84 268,13 грн., нараховану за прострочення зобов`язання на підставі п. 7.2 договору.

За змістом ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 7.2 договору сторони погодили, що порушення строку розрахунку, передбаченого п. 4.1 договору тягне за собою сплату покупцем за вимогою постачальника на його користь пеню в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення оплати від суми неоплаченого товару.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафних санкцій відповідно до наведених норм чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 16 592,31 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, оскільки ним було застосовано вищий розмір, ніж подвійна облікова ставка Національного банку України.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 17 262,49 грн. та 3 % річних у сумі 8 044,99 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимога про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є правомірно заявленою позивачем.

Здійснивши власний перерахунок матеріальних втрат, заявлених до стягнення, суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 17 262,49 грн. та 3 % річних у сумі 8 044,99 грн., тобто у сумах, заявлених позивачем.

За таких обставин, враховуючи розрахунок пені, здійснений судом, позовні вимоги ТОВ «Цемакс» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» до Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» про стягнення заборгованості у сумі 202 177, 95 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» (01021, м. Київ, вул. Шовковична, 12-Б; ідентифікаційний код 21586524) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» (01030, м. Київ, вул. Чапаєва, 7-Б; ідентифікаційний код 33945935) заборгованість у сумі 92 602 (дев`яносто дві тисячі шістсот дві) грн. 34 коп., пеню у сумі 16 592 (шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. 31 коп., інфляційні втрати у сумі 17 262 (сімнадцять тисяч двісті шістдесят дві) грн. 49 коп., 3 % річних у сумі 8 044 (вісім тисяч сорок чотири) грн. 99 коп. та судовий збір у сумі 2 017 (дві тисячі сімнадцять) грн. 53 коп.

У решті вимог - відмовити.

Повне судове рішення складене 17 січня 2022 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.