РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.01.2022Справа № 910/15391/21

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "БГС РЕЙЛ"
доАкціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 19 238,51 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БГС РЕЙЛ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми завданого матеріального збитку в розмірі 19 238,51 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 24.09.2021 відкрито провадження у справі № 910/15391/21 та вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19" від 11.03.2020 за №211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

Водночас, керуючись ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням введених обмежень, пов`язаних із запровадженням в Україні карантину), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю фінансування на здійснення поштових відправлень, була надіслана за електронною адресою відповідача ().

Окрім того, суд зауважує, що ухвала суду про відкриття провадження у даній справі була офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, відповідних клопотань про продовження процесуальних строків у зв`язку із запровадженням карантину, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У тимчасовому володінні та користуванні ТОВ "БГС РЕЙЛ" на умовах фінансового лізингу перебуває вантажний вагон № 63118483, що підтверджується Рамковим договором фінансового лізингу № 3806-FL від 26.09.2018, Протоколом лізингу № 8 від 14.01.2020 до нього та Актом приймання-передачі від 29.01.2020.

Згідно з Повідомленням № 99-30944148/2020-002 від 19.03.2020 між позивачем (як замовником) та АТ "Укрзалізниця" (відповідачем, перевізником) укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (далі також - договір перевезення) предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. Повний текс договору в укладеній сторонами редакції станом на 17.03.2021 доступний у вільному доступі на сайті https://uz-cargo.com/docs/ContractsOfCarriage.

За пунктом 1.3. договору перевезення, вагон замовника - вантажний вагон, крім власного вагона перевізника і вагона залізниці іншої держави, яким замовник володіє на праві власності або іншій правовій підставі, або власний вагон іншого оператора (крім перевізника), наданий замовнику для організації перевезень.

Перевізник відповідає за шкоду спричинену вантажу та/або вагонам замовника відповідно до законодавства (пункт 5.6 Договору перевезення).

Як вбачається із доводів позивача, 17.03.2021 вагон № 63118483 прийнято до перевезення в відправника АТ "Південно-гірничо-збагачувальний комбінат", що підтверджується Накладною, складеною відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 (далі також - Правила оформлення). Вантаж рухався зі станції відправлення 45467201 Кривий Ріг, Придніпровська залізниця на станцію призначення 40403002 Чорноморська, Одеська залізниця відповідно та виданий одержувачу ТОВ "ТІС".

Відповідно до наданих працівником станції Чорноморська РФ "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" Облогом І.В. пояснень 19.03.2021 під час технічного обслуговування поїздів у вагоні № 63118483 виявлено сліди крадіжки та відсутність авторегулювальників в кількості двох одиниць. За наслідками виявленого розукомплектування працівниками станції Чорноморська РФ "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" складно Акт загальної форми ГУ-23, повідомлення форми ВУ-23 та Висновок від 19.03.2021 за матеріалами перевірки факту пошкодження об`єкта залізничного транспорту.

Крім того, позивач наголошує, що про те, що внаслідок крадіжки вагон № 63118483 розукомплектовано та він підлягав технічному обслуговуванню з відчепленням (далі ТОв), на підставі акту форми ГУ-23 та повідомлення форми ВУ-23 було складено Акт про пошкодження вагону форми ВУ-25м.

24.03.2021 за фактом розукомплектування вагону виробничим підрозділом Служби вагонного господарства "Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава-1" направлено до Лиманського відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції в Одеській області заявку № ВЧДЕ-1 07/150 стосовно розобладнання вагону № 63118483 - відсутності авторегулятора 2 шт. внаслідок крадіжки сторонніми особами, оскільки таке розукомплектування вагону має ознаки пошкодження, яке могло спричинити аварію поїзда, порушення нормальної роботи залізничного транспорту або створити небезпеку для життя людей чи інших тяжких наслідків.

18.112.2020 між позивачем та відповідачем в особі регіональної філії "Одеська залізниця" було укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування вантажних вагонів з відчепленням.

Також, на підставі договору поставки № 15/10 від 15.10.2019 позивач придбав у ТОВ "ПРОМУНІВЕРСАЛГРУП" регулятор РТРП-3000 2 шт., тягу регулятора РТРП-300 2 шт. на загальну суму 15 840 грн, що підтверджується Специфікацією № 39 від 23.03.2021, рахунком на оплату № 549 від 23.03.2021, видатковою накладною № 600 від 23.03.2021 та платіжним дорученням № 1738 від 29.04.2021. З метою проведення ремонтних робіт вказані деталі було передано до СП "Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава-1", що підтверджується Актами приймання-передачі від 26.03.2021.

На підтвердження характеру і обсягу ремонтних робіт необхідних для усунення пошкоджень позивач надав Дефектну відомість щодо ремонту вантажного вагону № 63118443 форми ВУ-22, який складений Структурним підрозділом "Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава-1" Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця".

Крім того, фактичне проведення ремонтних робіт щодо усунення пошкоджень, завданих внаслідок розу комплектації та визнання вагону № 63118483 приданим для подальшої експлуатації піддержується Повідомленням № 2934 про приймання вантажних вагонів із ПТОо від 07.04.2021 форми ВУ-36М.

Позивач також наголосив, що згідно з Актом виконаних робіт № 106/149 від 26.04.2021 та калькуляції до нього понесені збитки на технічне обслуговування вагону (у тому числі на подачу та прибирання вагону), необхідне для усунення пошкоджень внаслідок розукомплектування в розмірі 3 398, 51 грн.

З огляду на наведені вище обставини справи позивач вважає, що йому завдано прямі збитки внаслідок розукомплектування вагону № 63118483 на загальну суму 19 238, 51 грн.

Відповідач відзив на позов не надав, доводи, які наведені у позовній заяві не спростував.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі статтею 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до пункту 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613 (далі - Правила експлуатації власних вантажних вагонів), перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Як встановлено судом, у березні 2021 року Залізниця здійснювала перевезення вантажного вагону власності ТОВ "БГС РЕЙЛ" № 63118483.

Згідно зі статтею 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

За приписами пункту 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до пункту 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення спірного вагону свідчить про те, що останній перебував у технічно справному стані.

Як встановлено судом, на станції Чорноморська РФ "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" було виявлено пошкодження (розкомплектування) вищевказаного вагону, який у подальшому направлено на технічне обслуговування через встановлення відсутності авторегуляторів, про що свідчать відповідні документи додані до матеріалів справи позивачем.

При цьому, надані Товариством докази на підтвердження пошкодження (розкомплектування) вагону є належними та допустимими доказами в розумінні норм процесуального законодавства.

Крім того, відповідно до пункту 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом №312-Ц від 07.06.2001), забороняється ставити в склад потягу вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера; пошкодження повітропроводів: тріщини, прориви, протертості й розшарування з`єднувальних рукавів, тріщини, надломи і вм`ятини на повітропроводах, нещільність їх з`єднань, послаблення трубопроводів у місцях їх кріплення; несправності механічної частини: траверс, триангелів, важелів, тяг підвісок, авторегулятора важільної передачі, башмаків, тріщини чи зломи в деталях, відколи провушин колодки, неправильне кріплення колодки в башмаку, несправність чи відсутність запобіжникових деталей та балки авторежиму, нетипове кріплення, нетипові деталі та шплінти у вузлах; несправне ручне гальмо; відсутня ручка кінцевого чи роз`єднувального крана; послаблення кріплення деталей; невідрегульована важільна передача; товщина колодок менша за вказану в пункті 6.2.1.

Таким чином, відсутність авторегуляторів є пошкодженням вагону, а їх несправність тягне заборону для поставлення такого вагону в склад потягу.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, вагони власності Товариства були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М.

Відповідно до пункту 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 875/5096, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту забирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Судом було встановлено, що на виконання Правил користування вагонами і контейнерами, у зв`язку з розукомплектуванням вагону позивача, його було відправлено до СП "Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава-1" для проведення ремонтних робіт, за наслідком виконання яких, відповідно до актів виконаних робіт (наданих послуг), позивачем були понесені витрати по встановленню (технічному обслуговуванню вагону) зазначених вище деталей на вагон.

Вартість ремонтних робіт, подавання/забирання вагону була повністю сплачена позивачем на рахунок відповідача, що підтверджується платіжними дорученнями та не спростовано Залізницею.

Відповідно до пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем було придбано та оплачено вартість необхідних деталей для ремонту розукомплектованого вагону та понесені витрати на технічне обслуговування вагону (встановлення деталей на вагони), подавання/забирання вагонів на загальну суму 19 238, 51 грн.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода)

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного з перелічених вище елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до частини першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з пунктом 2 статті 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Отже, позивач як власник пошкодженого майна мав право звернутись до суду з даним позовом, оскільки, саме йому завдано матеріальних збитків.

Крім того, накладні містять відповідний передавальний напис як одержувача вантажу так і відправника.

Позивачу було завдано збитків внаслідок неналежного виконання обов`язку щодо збереження вагону Товариства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагону), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагону, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

У свою чергу, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагону під час їх перевезення Залізницею сталось не з вини відповідача.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з пункту 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС РЕЙЛ" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС РЕЙЛ" (01001, м. Київ, вул. Ірининська, 5/24, приміщення 91;) суму завданого матеріального збитку в розмірі 19 238, 51 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270, 00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.01.2022 року.

Суддя Ю.О.Підченко