ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"13" січня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1082/21
Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,
розглянув матеріали заяви позивача про відшкодування судових витрат
у справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакумант"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Зевс ЛТД"
про: стягнення 29 402,00 грн.
секретар судового засідання: Коваль С.М.;
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
Товариство з обмеженою відповідальністю "Вакумант" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Зевс ЛТД" про стягнення 29 402,00 грн.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року позов задоволено частково, вирішено стягнути з ТОВ "Компанія "Зевс ЛТД" на користь ТОВ "Вакумант" 23 760 грн. 00 коп. заборгованості, 1 898 грн. 20 коп. три відсотки річних, 3 736 грн. 52 коп. інфляційних втрат та 2 270,00 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення 1,80 грн. трьох відсотків річних та 5,48 грн. інфляційних втрат відмовлено.

28 грудня 2021 року позивач подав до суду заяву щодо відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Ухвалою суду від 29 грудня 2021 року судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначено на 10 січня 2022 року.

В судове засідання представники сторін не з`явились.

Відповідачем у своєму відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн.

Відповідно до правил частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У своєму позові позивач вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на надання правової допомоги складає 8 000,00 грн.

Згідно з нормами частини 3 статті 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи викладені вимоги ГПК України, оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога частини 8 статті 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога частини 8 статті 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції у справі ухвалено 23 грудня 2021, заява позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу подана до суду 24 грудня 2021 (відповідно до даних на поштовому конверті), тобто в межах встановленого строку на її подання.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про наявність правових підстав для розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат по суті.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 06.10.2020 у справі №922/376/20.

Розглянувши подану заяву про розподіл судових витрат суд зауважує таке.

Частинами 2-6 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, слід вказати, відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано копії: договору про надання правової допомоги від 26 листопада 2021, додаткової угоди №1 від 26 листопада 2021 року, рахунок від 26 листопада 201 року, платіжне доручення №1824 від 24 грудня 2021 року про оплату послуг адвоката на суму 8 000,00 грн., акт приймання - передачі наданих послуг від 26 листопада 2021 року, опис наданих послуг.

Згідно з умовами пункту 3.1. договору про надання правової допомоги, клієнт зобов`язаний сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар) у порядку та строки визначені у додаткових угодах.

Згідно з умовами пункту 3 додаткової угоди, розмір гонорару адвоката становить орієнтовно 8 000,00 грн., та визначається в акті приймання - передачі наданих послуг.

Враховуючи вищенаведене, суд робить висновок, що надані докази в їх сукупності в цілому підтверджують факт понесення позивачем судових витрат на оплату послуг адвоката на суму 8 000,00 грн.

Водночас, за результатами розгляду спору у судому рішенні встановлено, що позивач частково неправильно здійснив обрахунок 3% річних та інфляційних втрат, що у свою чергу стало підставою для часткового задоволення позову.

Суд також зауважує, що згідно з наданим позивачем детальним описом наданих послуг (виконаних робіт) за договором про надання правової допомоги від 26.11.2021 року, однією з наданих адвокатом послуг зазначено складення тексту позовної заяви, здійснення та складання розрахунків пені, інфляційних втрат та 3 % річних. Як зазначено у детальному описі, адвокатом витрачено на дану частину робіт 3 години, вартість послуги - 3 000,00 грн.

Щодо даної частини витрат на послуги адвоката суд звертає увагу позивача на те, що серед позовних вимог відсутні вимоги про стягнення пені, а тому зазначення розрахунку пені, як вид наданої адвокатом послуги в даному випадку є безпідставним.

Крім того суд ураховує, що здійснений адвокатом розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних був частково помилковий, що, на думку суду, не може бути правовою підставою для покладення вартості витрат на послуги адвоката в повному розмірі на відповідача.

А тому, суд вважає за необхідне розподілити витрати щодо оплати за послуги адвоката зі складення тексту позовної заяви, здійснення та складання розрахунків (інфляційних втрат, 3 % річних), узгодженою сторонами договору загальною вартістю 3 000,00 наступним чином:

- 1 500,00 грн. витрат за послуги адвоката зі складення тексту позовної заяви, здійснення та складання розрахунків суд покладає на відповідача;

- 1 500,00 грн. витрат за послуги адвоката зі складення тексту позовної заяви, здійснення та складання розрахунків суд залишає за позивачем.

За таких умов суд враховує, що приймаючи рішення про розподіл судових витрат в частині судового збору, суд керуючись положеннями статті 129 ГПК України такі витрати (по сплаті судового збору) поклав повністю на відповідача, водночас витрати на професійну правничу допомогу за своєю суттю не є тотожними витратам на оплату судового збору та стосуються договірних правовідносин щодо надання послуг з правої допомоги. Водночас встановивши обставини частково неправильного розрахунку заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, а також безпідставного зазначення у детальному описі здійснення адвокатом розрахунку пені, суд не має правових підстав для покладення таких витрат на відповідача у повному розмірі.

З огляду на вище встановлені обставини, суд вважає частково обґрунтованою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакумант" про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в розмірі 6 500,00 грн. Решта судових витрат у зв`язку з отриманням правової допомоги в сумі 1 500,00 грн. покладаються на позивача.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що справа не є складною, а розмір таких витрат є неспівмірним з розміром позовних вимог.

Так, виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У своїй постанові від 20 листопада 2020 року №910/13071/19, Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на спростування розміру таких витрат.

До заяви про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу додано детальний опис наданих послуг, у якому відображено, що адвокат витратив наступну кількість часу: вивчення та аналіз документів - 0,5 год.; аналіз законодавства - 0,5 год.; узгодження правової позиції з клієнтом - 0,5 год.; складання тексту позовної заяви та розрахунок інфляційних втрат та річних - 3 год.; формування позовних матеріалів - 0,5 год.; участь в судовому засіданні.

Такі часові затрати, на думку суду, є співвідносними з обсягами наданих адвокатом послуг та складністю справи.

Вартість наданих адвокатом послуг зазначену у акті суд вважає співмірною з предметом цього спору, а тому суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що судові витрати позивача на правову допомогу не відповідають критеріям розумності.

За таких обставин, надаючи оцінку заявлених до стягнення витрат позивача на оплату послуг адвоката у справі, суд зробив висновок про часткове покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

За таких обставин, керуючись статтями 123, 126, 129, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакумант" про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Зевс ЛТД" (35600, Рівненська область, м. Дубно, вул. К.Савури 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вакумант" (43005, м. Луцьк, пр. Перемоги 24, ) 6 500 (шість тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Судові витрати в розмірі 1 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу покласти на позивача.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Вакумант" (43005, м. Луцьк, пр. Перемоги 24, ).

Відповідач (Боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Зевс ЛТД" (35600, Рівненська область, м. Дубно, вул. К.Савури 6, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя А.Качур