РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2022Справа № 910/19092/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ХОРОБОР АГРО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ЮНІОН"

про стягнення 119316,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ХОРОБОР АГРО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ЮНІОН" про стягнення 119316,00 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №20/04/2021-К від 20.04.2021.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 01.12.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/19092/21, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 01.12.2021, направленою на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 01.12.2021 повернута на адресу суду поштовим відділенням зв`язку 23.12.2021 з посиланням на відсутність адресата за вказаною адресою.

Отже, у відповідності до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ЮНІОН" (постачальник, відповідач) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ХОРОБОР АГРО" (покупець, позивач) укладений договір поставки №20/04/2021-К (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується продати (поставити), а покупець прийняти та оплатити, на умовах, зазначених у договорі, кукурудзу українського походження у кількості 400 т (+/- 5%) загальною вартістю 3120000,00 грн (п.1.1., п.1.2. договору).

Відповідно до п.2.1. договору, за цим договором товар постачається покупцю партіями. Партією вважається обсяг товару, поставлений за однією видатковою накладною.

Датою поставки та право власності на товар вважається дата оформлення зерновим складом у місці постачання складського документа на ім`я покупця (п.2.2. договору).

Згідно із п.2.5. договору при поставці товару постачальник зобов`язується надати покупцю оригінал видаткової накладної, виписаної в день поставки товару, а також належним чином зареєструвати податкову накладну.

У пункті 2.7. договору сторони погодили, що товар має бути поставлений протягом чотирнадцяти календарних днів з моменту укладення даного договору.

Відповідно до п.4.2. договору, у випадку порушення терміну поставки товару, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості невчасно поставленого товару.

Пунктом 5.8. договору сторонами погоджено, що строк дії договору встановлюється з дня його підписання сторонами і до 31 грудня 2021 року, а у випадку несвоєчасного виконання сторонами своїх договірних обов`язків - до повного виконання ними прийнятих на себе зобов`язань.

Згідно із видатковими накладними №82 від 21.04.2021, №89 від 23.04.2021, №90 від 23.04.2021 відповідач поставив відповідачу товар у кількості 94,06 т. загальною вартістю 733668,00 грн.

Листом №15 від 14.05.2021 відповідач повідомив позивача про неможливість виконання умов зобов`язання внаслідок різкого підвищення цін та висловив пропозицію збільшити ціну на кукурудзу на 1000 грн за 1 т. з ПДВ (8800,00 грн за 1 т.) та надав пропозицію поставити 271,17 т. товару замість 305,94 т.

Позивач листом вих.№78-ХА від 19.05.2021 повідомив відповідача про непогодження пропозиції відповідача, що викладена у листі №15 від 14.05.2021. Також позивач направив на адресу відповідача претензію №1 (вих.№79-ХА від 19.05.2021) у якій вимагав від відповідача поставити товар у кількості 305,94 т.

У подальшому, позивач листом №109-ХА від 15.08.2021 повідомив відповідача про відмову від прийняття виконання по договору поставки №20/04/2021-К від 20.04.2021 у зв`язку зі втратою інтересу до даного зобов`язання.

Оскільки відповідач поставку товару у кількості 305,94 т. загальною вартістю 2386332,00 грн у погоджений сторонами строк не здійснив, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача штрафу у сумі 119316,00 грн, нарахованого на підставі пункту 4.2. договору.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом вище, між сторонами укладений договір поставки №20/04/2021-К від 20.04.2021, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання поставити у встановлені умовами договору строки позивачу товар (кукурудзу українського походження у кількості 400 т (+/- 5%) загальною вартістю 3120000,00 грн), а позивач зобов`язався прийняти та оплатити товар, на умовах, зазначених у договорі.

Згідно із ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною першою статті 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У пункті 2.7. договору сторони погодили, що товар має бути поставлений протягом чотирнадцяти календарних днів з моменту укладення даного договору.

Отже, у відповідності до умов договору, з урахуванням приписів ч.5 ст.254 ЦК України, поставку товару відповідач мав здійснити у строк до 05.05.2021.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Як підтверджено видатковими накладними №82 від 21.04.2021, №89 від 23.04.2021, №90 від 23.04.2021 відповідач здійснив часткову поставку товару у кількості 94,06 т. загальною вартістю 733668,00 грн.

Товару у кількості 305,94 т. у строк встановлений договором відповідач позивачу не поставив. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем обов`язку з поставки позивачу товару у кількості 305,94 т.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Водночас, у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Умовами договору (п.2.2., 2.5. договору) передбачено, що датою поставки та право власності на товар вважається дата оформлення зерновим складом у місці постачання складського документа на ім`я покупця; при поставці товару постачальник зобов`язується надати покупцю оригінал видаткової накладної.

Первинних документів на підтвердження виконання зобов`язання з поставки товару за договором №20/04/2021-К від 20.04.2021 у кількості 305,94 т., станом на дату розгляду справи у суді відповідач суду не надав.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Факт невиконання відповідачем зобов`язання за договором №20/04/2021-К від 20.04.2021 щодо поставки товару у кількості 305,94 т належним чином доведений та підтверджений матеріалами справи.

Відповідач у відповідності наведених приписів процесуального закону не спростував наведених у позові обставин щодо невиконання взятих на себе зобов`язань за договором в частині поставки товару у кількості 305,94 т.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Позивачем на підставі п.4.2 договору здійснено нарахування штрафу у розмірі 5% вартості невчасно поставленого товару. За розрахунком позивача сума штрафу становить 119316,00 грн (305,94 т. х 7800,00 грн х 5%).

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.2. договору встановлено, що у випадку порушення терміну поставки товару, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості невчасно поставленого товару.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару, позивач обґрунтовано на підставі пункту 4.2. договору здійснив нарахування штрафу у розмірі 5% від вартості невчасно поставленого товару, а саме у сумі 2386332,00 грн.

Розрахунки штрафу у сумі 119316,00 грн (305,94 т. х 7800,00 грн х 5%) є арифметично правильними, відповідають умовам договору, а тому позовні вимоги суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, враховуючи встановлені вище судом обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ХОРОБОР АГРО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ЮНІОН" про стягнення 119316,00 грн штрафу.

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ЮНІОН" (04116, місто Київ, вул.Гаврилишина Богдана, будинок 7, офіс 614, ідентифікаційний код 40427622) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ХОРОБОР АГРО" (37710, Полтавська обл., Оржицький р-н, село Лазірки, ВУЛИЦЯ ДОВЖАНСЬКА, будинок 16, ідентифікаційний код 32934346) штраф у розмірі 119316,00 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 18.01.2022.

Суддя С. О. Турчин