ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Справа № 925/1440/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Пріхно Л.А.,

за участі представників сторін:

від позивача Полубоярова К.В. представник за довіреністю,

від відповідача представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства Адміністрація морських портів

України, м. Київ, в особі відокремленого підрозділу Одеської

філії Державного підприємства Адміністрація морських портів

України (адміністрація Одеського морського порту), м. Одеса

до товариства з обмеженою відповідальністю Шерт, м. Черкаси

про стягнення 246 625 грн. 00 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) до товариства з обмеженою відповідальністю Шерт про стягнення з відповідача 246 625 грн. 00 коп., а саме: 199 068 грн. 04 коп. надмірно сплачених коштів (передоплати), 13 124 грн. 16 коп. 3% річних, 22 519 грн. 77 коп. інфляційних втрат та 11 913 грн. 03 коп. пені, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору №87-В-АМПУ-18 купівлі-продажу природного газу від 25 червня 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Клопотання позивача про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження задоволено. Визнано дану справу малозначною та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 02 грудня 2021 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 02 грудня 2021 року суд оголосив перерву до 11 год. 30 хв. 11 січня 2022 року.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у визначені законом строки відзиву не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Копії ухвал суду від 02 листопада 2021 року та від 02 грудня 2021 року відповідачу було направлено за адресою вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: бул. Шевченка, 266, м. Черкаси, 18002.

Однак вищевказані ухвали повернулася до суду 04 листопада 2021 року та 06 грудня 2021 року відповідно, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином вважається, що відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 03 листопада 2021 року, а ухвалу від 02 грудня 2021 року 03 грудня 2021 року (день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні, яке відбулося 11 січня 2022 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1440/21.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу здійснив попередню оплату товару в розмірі 3 326 398 грн. 71 коп.

Проте, відповідачем було поставлено товар лише на суму 3 403 766 грн. 97 коп.

Крім того з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача 13 124 грн. 16 коп. 3% річних, 22 519 грн. 77 коп. інфляційних втрат та 11 913 грн. 03 коп. пені на підставі п. 7.4.5 договору з урахуванням п. 11 додаткової угоди №13 від 09 січня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 25 червня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю ГАЗ-ОІЛ ГАРАНТ (постачальник) та державним підприємством Адміністрація морських портів України (споживач) було укладено договір №87-В-АМПУ-18 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, товариство з обмеженою відповідальністю ГАЗ-ОІЛ ГАРАНТ () змінило назву на товариство з обмеженою відповідальністю Шерт.

Відповідно до пунктів 1.1,1.2 договору постачальник зобов`язався передати споживачу природний газ у власність (далі газ або товар), а споживач - прийняти та оплатити цей газ на умова даного договору. Цей договір надає можливість постачальнику постачати природний газ філіям споживача.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2018 року в частині поставки товару, а в частині прийняття товару та здійснення розрахунків до повного їх виконання (п. 13.1 договору).

Згідно з п. 13.2 договору, дія договору вважається продовженою на наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за 30 календарних днів до останнього дня терміну дії договору жодна зі сторін письмово не повідомила іншу сторону про припинення даного договору у встановлений термін.

За період 2019-2020 років між державним підприємством Адміністрація морських портів України та відповідачем було укладено додаткові угоди щодо ціни та продовження строку дії договору.

Так, 27 травня 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду №8 до договору купівлі-продажу.

Згідно п. 1 додаткової угоди споживач здійснює компенсацію постачальнику вартості здійснених ним оплат потужності доступу до фізичної точки виходу до газорозподільної системи (далі-компенсація), відповідно до постанови НКРЕКП №580 від 22 квітня 20196 року (вносить зміни до Кодексу ГТС та типового договору транспортування природного газу, які передбачають замовлення потужності точок входу/виходу та оплату її вартості замовником послуг транспортування) та постанови НКРЕКП від 21 грудня 2018 року №2001 (затверджені тимчасові тарифи на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок входу і точок виходу в/з газотранспортну (ої) систему (и) на перший рік другого регуляторного періоду для АТ Укртрансгаз), для забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору.

За послуги передачі природного газу у період з грудня 2019 по липень 2020 року включно постачальником на адресу позивача було виставлено наступні авансові рахунки на загальну суму 4 070 543 грн. 28 коп., а саме:

№3902 від 27 грудня 2019 року на суму 1 518 690 грн. 00 коп.;

№ 3903 від 27 грудня 2019 року на суму 46 187 грн. 52 коп.;

№261 від 30 січня 2020 року на суму 1 447 098 грн. 84 коп.;

№266 від 27 січня 2020 року на суму 43 207 грн. 68 коп.;

№606 від 02 березня 2020 року на суму 973 749 грн. 00 коп.;

№616 від 02 березня 2020 року на суму 40 974 грн. 00 коп.;

№2116 від 31 липня 2020 року на суму 636 грн. 24 коп.

На виконання умов договору позивачем було сплачено авансові платежі на загальну суму 3 326 398.71 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень:

№ 107 від 21 січня 2020 року на суму 1 242 253,70 грн.;

№ 106 від 21 січня 2020 року на суму 46 187,52 грн.;

№ 218 від 13 лютого 2020 року на суму 43 207,68 грн.;

№ 219 від 13 лютого 2020 року на суму 1 264 199,57 грн.;

№ 382 від 16 березня 2020 року на суму 688 940,00 грн.;

№ 376 від 16 березня 2020 року на суму 40 974,00 грн.;

№359 від 10 березня 2021 року на суму 636,24 грн.

Крім того, позивач вказував, що станом на 30 листопада 2019 року у постачальника перед споживачем існувала заборгованість із передоплати, яка підтверджена обома сторонами згідно з актом звірки №33077 в сумі 276 436,30 грн.

У період з грудня 2019 по липень 2020 року включно за договором було надано послуги на загальну суму 3 403 766,97 грн., що підтверджується підписаними сторонами копіями актів приймання-передачі природного газу, а саме:

№ 4 від 31 січня 2020 року на суму 1 335 790,74 грн.;

№261 від 31 січня 2020 року на суму 46 187,52 грн.;

№ 275 від 29 лютого 2020 року на суму 43 207,68 грн.;

№ 316 від 29 лютого 2020 року на суму 1 162 289,83 грн.;

№531 від 31 березня 2020 року на суму 40 974,00 грн.;

№ 547 від 31 березня 2020 року на суму 763 434,79 грн.;

№ 1448 від 31липня 2020 року на суму 11 246,17 грн.;

№ 1610 від 31 липня 2020 року на суму 636,24 грн.

З урахуванням авансових платежів та вартості переданого природного газу, станом на 11 березня 2021 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість із передоплати на суму 199 068,04 грн. відповідно до розрахунку: 276 436,30 грн. + 3 326 398.71 грн. - 3 403 766,97 грн.

Отже, сума основного боргу складає 199 068,04 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Статтею 538 ЦК України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Пунктом 5.1. договору визначено, що у разі здійснення коригування лімітів газу у бік зменшення, постачальник перераховує на рахунок споживача надмірно сплачену попередню оплату за газ до 05 числа місяця наступного за місяцем передачі газу.

Згідно з абз. 3 п. 5.1 договору в редакції п. 8 додаткової угоди №13 від 09 січня 2020 року, у разі здійснення коригування обсягів газу в бік зменшення, постачальник перераховує на поточний рахунок споживача надмірно сплачену суму попередньої оплати за газ до 10-го числа місяця, наступного за місяцем передачі газу.

Таким чином, надмірно сплачену попередню оплату за газ поставлений в листопаді 2019 року відповідач повинен був повернути 05 грудня 2019 року, а надмірно сплачену попередню оплату за газ поставлений в січні-березні 2020 року 10 лютого 10 квітня 2020 року відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту належного виконання зобов`язання щодо повернення надмірно сплачених позивачем грошових коштів.

Враховуючи вищенаведене, сума попередньої оплати в розмірі 199 068 грн. 04 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно п.7.4.5. договору в редакції п. 11 додаткової угоди №13 від 09 січня 2020 року передбачено, що за прострочення термінів повернення надмірно сплаченої суми попередньої оплати за газ, постачальник сплачує споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на день прострочення платежу, від несвоєчасно оплаченої суми за кожний день прострочення,

Так, з урахуванням вищенаведених умов договору позивачем було нараховано та заявлено вимогу про стягнення з відповідача 11 913 грн. 03 коп. пені нарахованої за період з 11 серпня 2020 року по 09 лютого 2021 року на суму 198 431 грн. 80 коп.

Здійснивши перевірку нарахування пені, судом враховано, що при нарахуванні пені позивачем було невірно визначено періоди прострочення зобов`язання та не було враховано вимог ч. 6 ст. 232 ГК України згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому судом враховано, що п. п.7.4.5. договору в редакції п. 11 додаткової угоди №13 від 09 січня 2020 року не містив умови нарахування пені понад строки, що встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України.

Отже, строк нарахування неустойки за порушення зобов`язання щодо повернення попередньої оплати за газ поставлений у листопаді 2019 року січні 2020 року станом на 11 серпня 2020 року сплив.

Водночас, станом на 11 серпня 2020 року борг відповідача складав 198 431 грн. 80 коп.

Таким чином, розмір пені нарахований за період з 11 серпня 2020 року (дата вказана позивачем у своєму розрахунку) по 10 вересня 2020 року (закінчення шестимісячного строку нарахування пені за неповернення попередньої оплати за газ поставлений у лютому 2020 року) на суму боргу 198 431 грн. 80 коп. складає 2 016 грн. 85 коп.;

розмір пені нарахований за період з 11 серпня 2020 року (дата вказана позивачем) по 10 жовтня 2020 року (закінчення шестимісячного строку нарахування пені за неповернення попередньої оплати за газ поставлений у березні 2020 року) на суму боргу 198 431 грн. 80 коп. складає 3 968 грн. 64 коп.

Таким чином, з урахуванням здійсненого судом розрахунку з відповідача підлягає стягненню 5 985 грн. 49 коп. пені, а в решті вимог про стягнення пені слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 13 124 грн. 16 коп. 3% річних нарахованих за період з 11 серпня 2020 року по 09 березня 2021 року на суму боргу 198 431 грн. 80 коп. та за період з 10 березня 2021 року по 23 жовтня 2021 року на суму боргу 199 068 грн. 04 коп.

При цьому судом було враховано усні пояснення представника позивача надані суду під час з`ясування обставин справи, що в розрахунку допущено технічну помилку, а саме замість 10 березня 2021 року вказано 10 березня 2020 року.

При цьому позивач зазначив, що період нарахування 3% річних фактично відповідає вказаному в розрахунку періоду нарахування інфляційних втрат.

Здійснивши перевірку розрахунку, судом встановлено, що за період з 10 березня 2021 року по 23 жовтня 2021 року розмір 3% річних складає 3 730 грн. 48 коп.

Отже, з урахуванням вищенаведеного з відповідача підлягає стягненню 7 165 грн. 40 коп. 3% річних, а в решті вимог про стягнення річних слід відмовити.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення 22 519 грн. 77 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з 11 серпня 2020 року по 30 вересня 2021 року.

Здійснивши перевірку нарахування інфляційних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3. судом встановлено, що інфляційні нараховані позивачем вірно, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Шерт, бул. Шевченка, 266, м. Черкаси, ідентифікаційний код 40327128 на користь державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту), Митна площа, 1, м. Одеса, ідентифікаційний код 38728457 199 068 грн. 04 коп. попередньої оплати, 5 985 грн. 49 коп. пені, 7 165 грн. 40 коп. 3% річних, 22 519 грн. 77 коп. інфляційних втрат та 3 521 грн. 07 коп. судового збору.

3. В решті вимог в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 12 січня 2022 року.

Суддя А.В.Васянович