РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

12.01.2022Справа № 910/15001/21

За позовомВійськової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР"
простягнення 216 960,00 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
без виклику.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" про стягнення штрафу в розмірі 216 960, 00 грн за поставку 31.08.2020 товару, визначеного договором № 35/ВЗЗ-2020 від 01.06.2020, з порушенням вимог щодо якості.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 відкрито провадження у справі № 910/15001/21, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

09.11.2021 відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач, у свою чергу, 25.11.2021 долучив до справи письмову відповідь на відзив в порядку ст. 166 Господарського процесуального кодексу України.

Розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19" від 11.03.2020 за №211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

Водночас, керуючись ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням введених обмежень, пов`язаних із запровадженням в Україні карантину), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2020 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (як замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" (як учасником) було укладено договір № 35/В33-2020 за умовами якого учасник зобов`язується у визначені договором строки поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (Додаток № 1), а замовник прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування (номенклатура, асортимент) товару Продукти харчування та сушені продукти різні за кодом CPV за ДК 021:20-3 (добовий польовий набір продуктів) (далі також - товар). Кількість товару за договором 15 000 комплектів.

Згідно з п. 2.1. договору, якість товару, що поставляється учасником повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів, ТУ У підприємства виробника та Технічному опису (Додаток 2 до договору).

Ціна договору складає 3 254 400 грн, у тому числі податок на додану вартість 20% 542 400 грн.

У розділі 5 договору сторони погодили, що розрахунки за товар, що поставляється, замовником проводяться шляхом сплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 90 календарних днів з дати документального підтвердження учасником замовнику доставки товару до товароодержувача. До кожної партії товару, що постачається, учасник обов`язково надає замовнику накладну (у трьох примірниках) та рахунок-фактуру, підписану особою учасника, уповноваженого на підписання господарських та фінансових документів.

Відповідно до п. 6.1. договору дата та місце поставки товару зазначаються у письмовій заявці. Строк поставки товару за цим договором складає 14 календарних днів з моменту отримання учасником письмової заявки замовником, але не пізніше дати вказаної в ній.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2020, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання.

Як вбачається з доводів позивача, 31.08.2020 йому за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А, відповідач на підставі видаткової накладної № 65227 від 30.08.2020 через свого представника Кісільова А.В. поставив товар, визначений договором, у кількості 5 000 комплектів та вартістю 1 084 800 грн.

Позивач стверджує, що відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 розділу 3 договору, з метою перевірки безпечності, придатності та якості поставленого товару комісія позивача у присутності представника відповідача Кісільова А.В. здійснила фактичний огляд товару та встановила порушення температурного режиму при його транспортуванні (зберіганні). Під час вимірювання температури товару в кузові рефрижератора вантажного автомобіля РЕНО НОМЕР_2 з причепом НОМЕР_3 повіреним пірометром "TROTEC BP17" заводський/серійний № 160135448, який знаходиться у власності позивача, було встановлено наступні температурні показники: 26,4 єС, 26,3 єС, 27,2 єС, 25,0 єС, 23,3 єС. Тобто, середня температура товару під час транспортування (зберігання) становила 25,6 єС.

За результатами приймального контролю поставленого відповідачем товару позивач склав в двох примірниках Акт № 138 від 31.08.2020 про порушення відповідачем умов договору, який є підтвердженням поставки недоброякісного товару (п. 8.4. договору), примірник якого отримано під підпис представником відповідача Кісільовим А.В., в якому він зазначив, що зауважень не має. Неякісний товар не зараховано відповідачу як виконання поставки та 31.08.2020 повернуто без прийняття та оплати.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, як наголошує позивач, що за результатами приймального контролю поставленого товару щодо якості та безпечності, було встановлено недотримання відповідачем (оператором ринку) температурного режиму транспортування (зберігання) товару, що призводило до розмноження мікроорганізмів, формування токсинів та спричиняло ризик здоров`ю споживача в особі особового складу військових частин Національної гвардії України, визначених заявкою позивача від 24.07.2020 № 78/5/7-1535.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач у відзиві вказує, зокрема, на наступне:
- підставою для нарахування штрафних санкцій позивач зазначає Акт про порушення умов договору № 138 від 31.08.2020, в якому міститься інформація про те, що 31.08.2020 відповідачем поставлено товар у замовленій кількості, але з порушенням при транспортуванні недодержання температурного режиму. Жодних висновків щодо якості товару даний акт не містить;

- жодних актів приймального контролю відповідач не отримував, а у матеріалах справи такі документи також відсутні;

- в порушення умов договору, не здійснивши належних контрольних заходів, позивач в односторонньому порядку дійшов висновків (зробив припущення) про поставку відповідачем 31.08.2020 неякісного товару;

- у позивача відсутні юридичні та фактичні підстави для нарахування та стягнення у судовому порядку штрафних санкцій згідно з п. 8.4. договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 35/В33-2020 від 01.06.2020, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі також ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі також ГК України), за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією із загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою та другою статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що під час поставки кожної партії товару, замовник (позивач) протягом 2 робочих днів проводить обов`язкову перевірку якості та безпечності товару, що постачається учасником (відповідачем). Уповноважені представники сторін мають право бути присутніми при проведенні контрольних заходів.

Контрольні заходи здійснюються в обов`язковій присутності представника відповідача, а у разі його відсутності не розпочинаються. Результати проведення контрольних заходів оформляються актом приймального контролю, який підписується представниками позивача, що здійснювали перевірку та представником відповідача (пункт 3.3.1 договору).

Матеріали справи не містять акта приймального контролю, складеного представниками сторін, у якому зафіксовано порушення вимог якості поставленого відповідачем товару.

Відповідно до пункту 3.4 договору, замовник протягом усього строку зберігання товару, як на власному складі, так і на складі будь-якого підрозділу Національної гвардії України, має право здійснити вибіркову перевірку за якістю і комплектністю, шляхом комісійного відбору зразків (проб) та направлення їх до незалежної акредитованої лабораторії, яку визначає позивач, для проведення лабораторних досліджень. Результати лабораторних досліджень поширюються на всю партію товару.

Таким чином, пунктом 3.4 договору позивачу надано право здійснювати перевірку товару за якістю, шляхом проведення лабораторних досліджень. Разом з тим, доказів проведення лабораторних досліджень для встановлення якості поставленого відповідачем товару позивач суду не надав.

Враховуючи наведене, позивач належними та допустимими доказами не довів суду, що поставлений відповідачем товар був неналежної якості.

Долучений до позовної заяви акт про порушення умов договору № 138 від 31.08.2020 не містить інформації про те, що поставлені відповідачем комплекти повсякденних наборів сухих продуктів є неякісними. У даному акті зафіксовано лише порушення температурного режиму при транспортуванні товару, що не є безумовною підставою для визнання такого товару неякісним без проведення заходів приймального контролю (докази здійснення яких у матеріалах справи відсутні).

З огляду на те, що поставка відповідачем неякісного товару не підтверджена матеріалами справи, у позивача відсутні правові підстави для нарахування штрафу на підставі пункту 8.4 договору.

Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.01.2022 року.

Суддя Ю.О.Підченко