номер провадження справи 9/149/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2022 Справа № 908/3241/21

м.Запоріжжя

За позовом: Приватного підприємства «Фірма «Дінас», (69118, м.Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Біол», (72313, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, буд.36/9, кв. 36)

про стягнення суми 3868,00 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Фірма «Дінас» про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Біол» заборгованості в розмірі 43688,02 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.11.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3241/21, присвоєний номер провадження 9/149/21, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

13.01.2022 за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

06.12.2021 до господарського суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач зазначив, що 18.11.2021, після відкриття провадження у справі № 908/3241/21 відповідачем була сплачена заборгованість у розмірі 39820,02 грн., що підтверджується випискою банку. У зв`язку із цим залишок заборгованості складає 3868 грн. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 3868,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог подана у строк, встановлений частиною 3 статті 252 ГПК України, є правом позивача та не суперечить приписам ст. 46 ГПК України, а тому прийнята судом до розгляду.

Таким чином, предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у заяві про зменшення розміру позовних вимог, а саме: про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 3868,00 грн.

13.12.2021 до господарського суду від відповідача надійшов відзив, який згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті був направлений до суду 09.12.2021, тобто у строк встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (до 10.12.2021 включно). Відзив прийнято судом до розгляду. Відповідач у відзиві, зокрема, зазначив, що 08.11.2021 ТОВ «ТД «Біол»» отримано від ПП « Фірма «Дінас» заяву про зменшення позовних вимог і стягнення з відповідача суми 3868 грн. та судових витрат. Фактично між ПП «Фірма «Дінас» та ТОВ «ТД «Біол» виникли взаємовідносини з початку 2018 року. Практично кожний квартал ПП «Фірмою «Дінас» надсилалися Акти звірки на адресу ТОВ «ТД «Біол» і у сторін не виникало розбіжностей. Оплата проводилася своєчасно при наданні позивачем належних підтверджуючих документів. ПП «Фірма «Дінас» посилається на рахунок № 7 від 01.01.2019, а додає рахунок № 7 від 08.01.2019. Дані обставини являються суперечливими, незрозумілими та такими, що вимагають додаткових пояснень. За бухгалтерськими даними ТОВ «ТД «Біол», ПП «Фірмою «Дінас» був виставлений спершу рахунок №7 від 08.01.2019 на суму 137779,20 грн. Пізніше був виставлений наступний рахунок №7 від 08.01.2019 зі збільшеною сумою 140515,20 грн., який був сплачений повністю ТОВ «ТД « Біол» 21.01.2019. Після сплати даного рахунку ПП « Фірма «Дінас» виставила третій рахунок № 7 від 08.01.2019 на суму 151603,20 грн. без будь-яких пояснень та погоджень, що є незрозумілим. Враховуючи незрозумілості в вищезазначених документах, ТОВ «ТД «Біол» відповіддю на лист ПП «Фірма «Дінас» просив надати пояснення та зазначити підстави збільшення ціни та неодноразову зміну вищезазначених рахунків, однак пояснення щодо невідповідностей надані не були. Крім того, ПП « Фірмою «Дінас» був підготовлений та переданий до підписання ТОВ «ТД «Біол» Акт звірки за період з травня 2021 по червень 2021 згідно якого заборгованість ТОВ «ТД «Біол» перед ПП «Фірма «Дінас» була визначена в сумі 39820,03 грн. Після підписання сторонами даного Акту звірки ніяких господарських взаємовідносин та зобов`язань між сторонами більше не виникало. Акт звірки взаємних розрахунків є доказом, який підтверджує суму заборгованості, оскільки підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб. ТОВ «ТД «Біол» був отриманий лист № 61 від 02.08.2021 від ПП «Фірма «Дінас» з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 39820,02 грн. Платіжним дорученням № 3885 від 18 листопада 2021 ТОВ «ТД «Біол» сплатило вказану суму. Таким чином після сплати 18.11.2021 суми 39820,02 грн. у ТОВ «ТД «Біол» немає заборгованості перед ПП «Фірма «Дінас». У зв`язку із цим відповідач просив повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

За видатковою накладною № 13 від 08.01.2019 Приватне підприємство Фірма Дінас (Постачальник, позивач у справі) поставило Товариству з обмеженою відповідальністю Торговий дім Біол (Покупець, відповідач у справі) товар картонні упаковки загальною вартістю 151603,20 грн., у т.ч. ПДВ: 25267,20 грн. Зазначена видаткова накладна підписана представниками обох сторін та скріплена їх печатками.

17.07.2019 Приватним підприємством Фірма Дінас (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Біол (Замовник) оформлено Акт надання послуг № 442, згідно з яким Виконавцем надано послуги щодо підготовлення до друку (виготовлення штанцформи) на загальну суму 32600,02 грн., в т.ч. 5433,34 грн. ПДВ. Акт затверджений керівниками підприємств, підписаний з боку Виконавця та Замовника та скріплено печатками сторін. Замовник претензій по об`єму, якості та вартості виконання робіт (надання послуг) не мав, що відображено в акті.

ПП Фірма Дінас були виставлені ТОВ Торговий дім Біол рахунок № 7 від 08.01.2019 на оплату картонної упаковки на суму 151603,20 грн. з ПДВ та рахунок № 283 від 03.06.2019 на оплату послуг щодо підготовлення до друку (виготовлення штанцформи) на загальну суму 32600,02 грн. з ПДВ.

За платіжним дорученням № 170 від 21.01.2019 ТОВ «Торговий дім «Біол» було перераховано на рахунок ПП «Фірма «Дінас» суму 140515,20 грн. оплати за упаковку згідно рахунку № 7 від 08.01.2019.

Позивачем на адресу ТОВ Торговий дім Біол була направлена вимога за вих.№75 від 15.09.2021 про сплату заборгованості в розмірі 32600,02 грн. за виконані роботи (надані послуги) згідно підписаного стронами Акту від 17.07.2019 на суму 32600,02 грн., а також про здійснення оплати заборгованості за картонні упаковки поставлені за видатковою накладною № 13 від 08.01.2019 на суму 151603,20 грн. та рахунком № 7 від 08.01.2019, який було оплачено лише частково на суму 140515,20 грн., через що утворилась заборгованість в сумі 11088,00 грн. Вказана вимога була направлена відповідачу 16.09.2021 та згідно з повідомленням про вручення поштовного відправлення та отримана останнім 20.09.2021.

В листопаді 2021 ПП Фірма Дінас звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з ТОВ «Торговий дім «Біол» суми 32600,02 грн. заборгованості за надані послуги відповідно до акту надання послуг від 17.07.2019 та суми 11088,00 грн. заборгованості за товар за видатковою накладною № 13 від 08.01.2019, всього загальної суми 43688,02 грн., за якою ухвалою суду від 15.11.2021 відкрито провадження у даній справі № 908/3241/21.

18.11.2021 відповідачем здійснено погашення заборгованості на суму 39820,02 грн. за платіжним дорученням № 3885 від 18.11.2021; призначення платежу: згідно рахунків № 283 від 03.06.2019, № 7 від 08.01.2019 та акту звірки.

З урахуванням прийнятої судом заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку зі здійсненою відповідачем оплатою в розмірі 39820,02 грн., предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача залишку заборгованості в розмірі 3868,00 грн.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив у повному обсязі, зазначив, що після здійсненої ним 18.11.2021 оплати суми 39820,02 грн. заборгованості, яка була узгоджена у підписаному сторонами акті звірки за період травень червень 2021, а також заявлена ПП «Фірма «Дінас» до сплати згідно листа № 61 від 02.08.2021 (копії додано до відзиву), заборгованості перед ПП «Фірма «Дінас» у відповідача немає.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши представлені докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право чин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зі змісту ст. 207 ЦК України слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Право чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст. 13, ч. ст. 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлені договором або законом.

Як вбачається з положень ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Європейський суд з прав людини (Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують факт заборгованості інших осіб перед боржником, можуть бути первинні документи, зокрема такі, як товарно-транспортна накладна, видаткова накладна, акти приймання товарів і послуг.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З урахуванням наведеного, позивач повинен, зі своєї сторони, надати первинні документи, на підтвердження виконання свого обов`язку щодо передання (поставки) на користь покупця товару, надання відповідних послуг тощо та, відповідно, невиконання покупцем свого зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за отриманий товар.

Відповідач в свою чергу на спростування заявлених позовних вимог щодо наявної заборгованості перед позивачем має надати суду відповідні первинні документи на підтвердження оплати товарів та послуг, прийнятих за первинними документами, які стосуються предмету конкретного спору, що вирішується судом.

Як встановлено судом вище, позивачем на підтвердження позовних вимог надано в матеріали справи копію видаткової накладної № 13 від 08.01.2019 згідно з якою відповідач прийняв від позивача товар загальною вартістю 151603,20 грн. та копію Акту надання послуг № 442 від 17.07.2019 за яким відповідачем прийнято надані позивачем послуги на суму 32600,02 грн.

Факт прийняття від позивача наданих ним за Актом надання послуг № 144 від 17.07.2019 на суму 32600,02 грн. послуг та прийняття товару за видатковою накладною № 13 від 08.01.2019 на суму 151603,20 грн. відповідачем не заперечується.

ПП Фірма Дінас виставлено ТОВ Торговий дім Біол рахунок № 7 від 08.01.2019 на оплату товару на суму 151603,20 грн. та рахунок № 283 від 03.06.2019 на оплату послуг на суму 32600,02 грн.

За платіжним дорученням № 170 від 21.01.2019 ТОВ «Торговий дім «Біол» здійснено оплату за упаковку згідно рахунку № 7 від 08.01.2019 в розмірі 140515,20 грн. За платіжним дорученням № 3885 від 18.11.2021 відповідачем перераховано позивачу суму 39820,02 грн. з призначенням платежу: згідно рахунків № 283 від 03.06.2019, № 7 від 08.01.2019 та акту звірки.

З урахуванням вказаних оплат, здійснених відповідачем, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача залишок боргу в розмірі 3868,00 грн. (151603,20 грн.+32600,02 грн.) (140515,20 грн. + 39820,02).

Заперечення відповідача про відсутність заборгованості перед позивачем після сплати за платіжним доручення № 3885 від 18.11.2021 суми 39820,02 грн., яка була визначена в акті звірки взаємних розрахунків, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Акт звірки розрахунків в будь-якому випадку не є первинним обліковим документом, виконує в бухгалтерському обліку допоміжну функцію для спрощення взаємних розрахунків за договорами і звірки фактів сплати коштів, використовується виключно в бухгалтерських службах і підлягає оцінці та перевірці судом нарівні з іншими документами у справі.

Акт звірки взаєморозрахунків неможливо визначити документом, що підтверджує здійснення господарської операції між сторонами, наявність або відсутність зобов`язання за господарським договором. Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами.

Таким чином, наданий відповідачем у копії Акт звірки звіряння взаємних розрахунків не спростовує наявність заборгованості відповідача перед позивачем за вищезазначеними первинними документами. Доказів на підтвердження здійснення повної оплати вищезазначених товарів та послуг, заборгованість за якими є предметом розгляду у даній справі, відповідач суду не надав.

Наявність виставлених позивачем рахунків № 7 від 08.01.2019 на оплату товару на суму 137779,20 грн. та на суму 140515,20 грн., копії яких надав відповідач, також не спростовує заявлені позивачем вимоги та не впливає на вирішення даного спору, адже згідно з видатковою накладною № 13 від 08.01.2019 відповідачем прийнято від позивача товар на суму 151603,20 грн., який належить до оплаті в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у заявленому розмірі, саме: в розмірі 3868,00 грн.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Біол», (72313, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, буд.36/9, кв. 36) на користь Приватного підприємства «Фірма «Дінас», (69118, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 1) суму 3868 (три тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп. заборгованості та суму 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 20.01.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва