ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Справа № 918/844/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача: Юрчук І.С. (особисто); Дмитренко Р.П. (адвокат)

відповідача: Польова Е.М. (адвокат)

третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 04 жовтня 2021 року у справі №918/844/21 (повний текст складено 04 жовтня 2021 року, суддя Романюк Ю.Г.)

за позовом ОСОБА_1

до Релігійної громади Свято-Космо-Даміанівської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Розваж Острозького району Рівненської області

третя особа Рівненська обласна державна адміністрація

про визнання недійсним Статуту релігійної громади у новій редакції

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 жовтня 2021 року у справі №918/844/21 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Релігійної громади Свято - Космо - Даміанівської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Розваж Острозького району Рівненської області, третя особа: Рівненська обласна державна адміністрація про визнання недійсним Статуту релігійної громади у новій редакції.

Вказана ухвала мотивована тим, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, стосуються питань участі позивача у створенні та діяльності релігійної громади, а тому такі правовідносини є тісно пов`язаними з правовідносинами щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, а юрисдикцію спорів, що виникають з таких правовідносин, також слід визначати відповідно до частини двадцять першої статті 14, частини другої статті 15 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації". Місцевий господарський суд прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі з огляду на те, що спір у даній справі не є корпоративним, а позивачем по ньому є фізична особа, яка не є підприємцем, суб`єктний склад учасників даного спору відповідає положенням частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України. Суд роз`яснив позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів та має здійснюватись в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд першої інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №916/2086/19.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області про відмову у відкритті провадження у справі №918/689/21 від 04 жовтня 2021 року та направити справу №918/689/21 для продовження розгляду до Господарського суду Рівненської області.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатись у порядку господарського судочинства. У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження 12-84гс20) уточнила правову позицію, викладену в постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 916/2086/19, від 20 листопада 2019 року у справі № 910/8132/19, від 22 січня 2020 року у справі № 809/1025/17 та інших, у яких викладена аналогічна позиція, зазначивши, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом), пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації, мають розглядатись у порядку господарського судочинства (пункт 73 постанови). Вказаною постановою Велика Палата внесла зміни до попередніх своїх рішень на які здійснено посилання Господарським судом Рівненської області, та які стали основоположними при відмові у відкритті провадження у справі №918/844/21.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що оскаржуваним розпорядженням зареєстровано статут Релігійної громади з іншою юридичною назвою, тобто, фактично у протиправний спосіб було змінено найменування позивача. Отже, предметом спору є порушення особами, які подали заяву про реєстрацію змін до статуту, положень закону, статуту в частині дотримання порядку, способу та компетенції реєстрації таких змін. Ці обставини належать до внутрішньої діяльності юридичної особи та визначаються з статутом, на підставі якого діє релігійна громада.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі №918/844/21 та призначено дату судового засідання на 23 листопада 2021 року.

12 листопада 2021 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а оскаржувану ухвалу у справі залишити без змін. При цьому, відповідач зазначає, що із Реєстру неприбуткових установ та організацій вбачається, що Релігійній організації "Релігійна громада Свято-Космо-Даміанівської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Розваж, Острозького району Рівненської області" присвоєно статус неприбуткової організації із 06 квітня 2018 року. Отже, членство в релігійній організації не має на меті отримання прибутку у вигляді дивідендів. Крім того, релігійна громада не належить до господарських організацій в розумінні статті 55 Господарського кодексу України, не здійснює господарську діяльність, а її члени не мають прав на частку у статутному капіталі, оскільки існування статутного капіталу у релігійних організацій не передбачено законодавством. Господарський суд Рівненської області дійшов до правильного висновку, що у випадку, якщо фізична особа не володіє корпоративними правами, то у неї не існує корпоративних відносин з господарською організацією. Відповідно, спір між такою особою і господарською організацією - не підлягає вирішенню в господарських судах України. Суд правильно зазначив, що членство у релігійній організації не свідчить про існування між позивачем та відповідачем корпоративних відносин в розумінні частини 3 статті 167 Господарського кодексу України у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 відповідних корпоративних прав, визначених частиною 1 статті 167 ГК України. Відповідач вважає недоцільним посилання позивача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №910/10011/19 від 06 квітня 2021 року, оскільки у вказаній справі був зовсім інший суб`єктний склад та предмет спору, а саме спір виник за позовом Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Покровської парафії села Сутківці Ярмолинецького району Хмельницької єпархії Української православної Церкви" до Хмельницької обласної державної адміністрації, а предметом спору було визнання протиправним і скасування розпорядження.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Розізнаної І.В. в період з 15 листопада 2021 року по 24 листопада 2021 року включно судове засідання у справі №918/844/21 призначене на 23 листопада 2021 року о 12:00 год не відбулось.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2021 року розгляд скарги призначено на 07 грудня 2021 року.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Грязнова В.В. в період з 02 грудня 2021 року по 07 грудня 2021 року включно судове засідання у справі №918/844/21 призначене на 07 грудня 2021 року о 10:00 год не відбулось.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 грудня 2021 року, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) по справі №918/844/21 Грязнова В.В. у період з 02 грудня 2021 року по 15 грудня 2021 року включно, внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою від 13 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 04 жовтня 2021 року у справі №918/844/21 прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів та призначено дату судового засідання на 12 січня 2022 року.

Безпосередньо в судовому засіданні 12 січня 2022 року представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду - скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Релігійної громади Свято - Космо - Даміанівської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Розваж Острозького району Рівненської області про визнання недійсним Статуту релігійної громади у новій редакції.

Мотивуючи звернення з цим позовом саме до Господарського суду Рівненської області позивач вказує, що спір за цим позовом є спором з корпоративних відносин і відноситься до компетенції Господарського суду Рівненської області, оскільки позивач ( ОСОБА_1 ) - є членом Релігійної громади Української Православної Церкви с. Розваж.

Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій було порушено його право на свободу совісті та віросповідання, а протиправна зміна підлеглості Релігійної громади в організаційних та канонічних питаннях, порушує його право на вільне волевиявлення членства у відповідній релігійній організації і на вільний вибір сповідування релігійного культу. Заявник стверджує, що спірні правовідносини виникли між ним позивачем, який реалізував своє право брати участь у діяльності певної релігійної організації з певною назвою, статутом і підпорядкуванням та групою окремих осіб учасників зібрання, які не є членами релігійної організації, та завдяки рішенню яких, а також подальшій державній реєстрації змін до Статуту, позивача позбавлено такої можливості, чим порушено його права та законні інтереси.

Місцевий господарський суд дослідивши матеріали позовної заяви прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, з огляду на те, що спір у даній справі не є корпоративним, а позивачем по ньому є фізична особа, яка не є підприємцем, суб`єктний склад учасників даного спору відповідає положенням частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України. Суд роз`яснив позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів та має здійснюватись в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд першої інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №916/2086/19.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації випливає поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це розмежування компетенції між загальними, господарськими та адміністративними судами. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Основними критеріями визначення юрисдикції спорів є характер (предмет) правовідносин, що виникли між сторонами та суб`єктний склад правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2021 року у справі №639/1347/20 (провадження № 61-15409св21)).

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).

За змістом частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Положеннями пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

У цій справі підставою позову позивача є те, що 10 березня 2019 року загальними парафіяльними зборами Релігійної громади Української Православної Церкви села Розваж, в яких прийняли участь 197 осіб, було прийнято рішення, що Релігійна громада підтверджує свою духовну і канонічну єдність з Українською православною церквою під предстоятельством Блаженнішого Митрополита Київського і всієї України Онуфрія. Про проведення цих зборів і прийняте рішення було повідомлено Рівненську обласну державну адміністрацію. Але дану заяву було проігноровано і Рівненською ОДА видано розпорядження на підставі рішення, оформленого протоколом з такою же датою 10 березня 2019 року, яке прийнято незаконно окремими особами, всупереч прийнятому рішенню правомочних загальних парафіяльних зборів релігійної громади від 10 березня 2019 року. На підставі вказаного розпорядження 04 квітня 2019 року державним реєстратором Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації Кир`янчуком Олегом Богдановичем було прийнято рішення про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи Релігійної громади, на підставі чого внесено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №2000778 від 04 квітня 2019 року.

Позивач вважає, що Статут релігійної громади в новій редакції було прийнято із порушенням компетенції органу, що видав цей акт, зокрема особами, що не є членами релігійної організації. За відсутності кворуму. Без дотримання процедур, передбачених діючим на той час Статутом; із порушенням компетенції органу, що затвердив нову редакцію Статуту, зокрема посадовими особами управління культури ОДА не було перевірено відповідність поданих на реєстрацію документів законодавству та статуту релігійної громади, чинному на момент внесення змін у статут, а також прийнято документи за неповним переліком; із порушенням прав позивача та 197 членів релігійної громади, що висловились за духовну і канонічну єдність з Українською православною церквою під предстоятельством Блаженнішого Митрополита Київського і всієї України Онуфрія.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23 квітня 1991 року №987-ХІІ (далі - Закон № 987-ХІІ) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Згідно зі статтею 7 Закону №987-ХІІ релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Положеннями частин першої-п`ятої статті 8 Закону № 987-ХІІ визначено, що релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюються загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №673/1400/19 (провадження № 61-16467св20) викладено правовий висновок про те, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатись у порядку господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (провадження № 12-84гс20) уточнила правову позицію, викладену в постановах від 18 грудня 2019 року у справі №916/2086/19, від 20 листопада 2019 року у справі №910/8132/19, від 22 січня 2020 року у справі №809/1025/17 зазначивши, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом), пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації, мають розглядатись у порядку господарського судочинства (п.п. 73-74).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі місцевий господарський суд застосував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №916/2086/19. Однак, судом не було враховано, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19, а саме пунктом 74 було уточнено правову позицію, викладену в постановах від 18 грудня 2019 року у справі №916/2086/19, від 20 листопада 2019 року у справі №910/8132/19, від 22 січня 2020 року у справі №809/1025/17 та інших, у яких викладена аналогічна позиція, зазначивши, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом), пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації, мають розглядатись в порядку господарського судочинства.

Не беруться до уваги посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про нерелевантність справи №910/10011/19 зі справою, що розглядається у зв`язку з відмінністю суб`єктного складу та предмету спору, оскільки у пункті 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 чітко зазначено, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатись у порядку господарського судочинства.

Вказана правова позиція також відображена у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №346/3682/18, від 22 грудня 2021 року у справі №127/23156/19.

Отже висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі є помилковим та зроблений з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно із частиною 3 статті 271 ГПК України, у випадках, зокрема, скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала від 04 жовтня 2021 року у справі №918/844/21 скасуванню із направленням справи до Господарського суду Рівненської області для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 04 жовтня 2021 року у справі №918/844/21 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 04 жовтня 2021 року у справі №918/844/21 скасувати. Справу передати на розгляд до Господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "17" січня 2022 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.