СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Харків справа №913/369/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Попков Д.О.
суддів Стойка О.В., Істоміна О.А.
секретар судового засідання Лутаєва К.В.
за участю представників:
від позивача Крічфалушій-Степанова К.М. (адвокат, договір про надання правової допомоги від 17.01.2022р.);
від відповідача Приходько Є.В. (адвокат, ордер серії АЕ №1075809 від 05.11.2021р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича, м.Рубіжне Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
ухвалене 07.10.2021р. (повний текст підписано 08.10.2021р.) у м. Харкові
у справі №913/369/21 (суддя Іванов А.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича, м.Рубіжне Луганської області
до Фізичної особи-підприємця Бондаренка Дмитра Івановича, м.Рубіжне Луганської області
про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Фізична особа-підприємець Коваленко Роман Іванович, м. Рубіжне Луганської області (далі Позивач) звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бондаренка Дмитра Івановича, м. Рубіжне Луганської області (далі Відповідач) з вимогами про визнання недійсним договору оренди №010319 від 01.03.2019р., укладеного між останніми, на підставі ч.ч.1, 2, 5 ст.203 Цивільного кодексу України.

2. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 25.06.2021р. відкрито провадження у справі №913/369/21 та визначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

3. Рішенням Господарського суду Луганської області від 07.10.2021р. (повний текст підписано 08.10.2021р.) у справі №913/369/21 у задоволені позовних вимог Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича відмовлено в повному обсязі.

4. Означене рішення суду обґрунтоване недоведеністю Позивачем наявності підстав, з якими ст.215 Цивільного кодексу України пов`язує визнання правочинів недійсними. Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що:

· право власності за Відповідачем на об`єкт нерухомого майна, яке є об`єктом незавершеного будівництва готовністю 88%, розташований за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул.Заводська, буд. 34, зареєстровано 20.10.2017р. на підставі договору купівлі-продажу №1258 від 20.07.2017р. Таким чином, означений об`єкт нерухомого майна, що є предметом спірного договору оренди, є об`єктом цивільних прав, оскільки право власності на нього зареєстровано у встановленому законом порядку, не зважаючи на той факт, що таке майно виступає як об`єкт незавершеного будівництва;

· після набуття права власності за договором купівлі-продажу №1258 від 20.07.2017р. та проведення державної реєстрації такого права, Відповідач став законним власником об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд.34, та був таким на момент надання його в оренду Позивачу за спірним договором оренди №010319 від 01.03.2019р. Відтак, підстави стверджувати, що у Відповідача на момент укладення спірного договору був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності в даному випадку немає, а отже підстави для визнання договору оренди №010319 від 01.03.2019р. недійсним в зв`язку із відсутність у Відповідача необхідного обсягу цивільної дієздатності є не доведеними;

· посилання Позивача на те, що спірний договір є недійсним, так як він містить положення, які прямо суперечать цивільному законодавству у п.1.4. договору вказано про здійснення Орендарем діяльності відповідно до статуту, в той час як фізична особа-підприємець діє на підставі запису в ЄДР, є безпідставними, оскільки останнє ніяким чином не спотворює умови цього договору та реальну мету для якої Позивач отримав в користування орендоване майно. Відтак, сторонами дотримано вимог цивільного законодавства щодо змісту правочину, отже договір оренди №010319 від 01.03.2019 їм не суперечить;

· відсутні підстави для застосування ч.1 ст.230 Цивільного кодексу України, оскільки у даному випадку Позивачем як особою, котра отримала всі наслідки правочину, на які вона розраховувала, не надано будь-яких доказів факту введення його в оману, чим друга сторона (Відповідач) скористалась, у зв`язку з чим, не доведено й умислу Відповідача та істотність значення обставин щодо введення Позивача в оману стосовно укладення оспорюваного правочину. У зв`язку із наведеним, доводи Позивача щодо введення його в оману Відповідачем під час укладання спірного договору є безпідставними та таким, що спростовуються матеріалами справи;

· волевиявлення осіб, які вчинили правочин було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а правочин був спрямований на настання правових наслідків, оскільки майно за договором оренди №010319 від 01.03.2019р. було передано Позивачу, який користувався ним протягом тривалого періоду з 01.03.2019р. до 31.07.2020р. та частково сплачував орендну плату за його користування (підтверджується встановленими у постанові Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 у справі №913/461/20 обставинами). Відтак, поведінка Позивача щодо укладення спірного договору оренди №010319 від 01.03.2019, приймання ним майна в користування та подальше виконання договору, зокрема, здійснення в ньому своєї господарської діяльності, часткова сплата орендної плати за умовами договору, свідчать про досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов та вчинення Позивачем дій, спрямованих на його реальне виконання. До того ж, суд зазначив, що положення договору покладали на сторін взаємні обов`язки щодо приймання-передачі майна одне одному і не ставили їх виконання в залежність від підписання чи не підписання акту приймання-передачі.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

5. Фізична особа-підприємець Коваленко Роман Іванович, не погодившись з ухваленим рішенням суду, звернувся через свого представника з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Луганської області від 07.10.2021р. у справі №913/369/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом не було надано належної оціни доказам, наданим Позивачем, проігноровано практику Верховного Суду, а також положення законодавства у сфері власності, договірних відносин та порядку володіння нерухомим майном, оскільки:

6.1. судом помилково зазначено, що Відповідач може бути власником майна і має достатній обсяг цивільної дієздатності щоб укладати правочини стосовно недобудованої будівлі, оскільки п.1.1 договору оренди №010319 від 01.03.2019р. встановлено, що об`єктом нежилого нерухомого майна є саме будівля нежитлового приміщення (тобто добудована нерухомість). Окрім того, в матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу приміщення, розташований за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34, отже належного підтвердження, що Відповідач є власником майна, яке передається в оренду, немає. Своєю чергою, суд першої інстанції не посилається на жодне нормативне обґрунтування, оцінив положення позовної заяви, базуючись на власних судженнях. Скаржник зазначає, що нерухоме майно є об`єктом незавершеного будівництва готовністю 88%, а відтак майно не є цілим об`єктом нерухомого майна, а лише сукупністю будівельних матеріалів, на яке не можна набути права власності у розумінні ст.331 Цивільного кодексу України, що також підтверджується позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 29.03.2018р. у справі №909/935/15 та від 26.02.2020р. у справі №914/1658/15.

Таким чином, на думку Скаржника, суд невірно тлумачив положення цивільного законодавства (зокрема ст.331 Цивільного кодексу України, ст.ст.179-182 Цивільного кодексу України) щодо того, що нежитлове приміщення, що є об`єктом спірного договору оренди, до прийняття в експлуатацію не є об`єктом цивільного обороту, а отже у Відповідача були відсутні повноваження на розпорядження ним, і, відповідно, відсутні повноваження на укладення договору оренди;

6.2. висновок суду першої інстанції про те, що майно Орендодавця було передане Позивачу у користування є безпідставним, оскільки майно, зазначене у договорі оренди №010319 від 01.03.2019р. передається лише на підставі акту приймання-передачі, після оплати оренди за перший та останній місяць оренди на поточний рахунок шляхом переказу коштів у безготівковій формі (п.п.2.1, 3.4, 3,6 договору). Відтак, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 27.08.2019р. у справі №906/565/18, Верховного Суду у постановах від 12.02.2020р. у справі №127/14633/16-ц та від 12.06.2019р. у справі №640/12616, а також Вищого господарського суду України у справі №5017/2266/2012 від 29.10.2013р., стверджувати, що приміщення було передано в оренду, з огляду на відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження складання акту приймання-передачі, чеку чи виписок з рахунків, є недоречним.

До того ж, Скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції про те, що Позивач помилково зауважив у відповіді на відзив на позовну заяву про введення його Відповідачем в оману, є необґрунтованим, оскільки Відповідач при укладенні договору оренди №010319 від 01.03.2019р. замовчував факт того, що нерухомість непридатна для користування та є недобудованою.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Відповідачів:

7. Фізичною особою-підприємцем Бондаренко Дмитром Івановичем, в межах визначеного апеляційним судом строку, надано через представника відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній проти її задоволення заперечує, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, додатково зазначає, що:

7.1. право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: 93000, Луганська обл., м.Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34, зареєстровано 20.10.2017р., що є предметом договору оренди, підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №214748076 від 02.07.2020р., де також зазначено, що право власності виникло у Бондаренка Дмитра Івановича на підставі договору купівлі-продажу №1258 від 20.07.2017р.;

7.2. посилання Скаржника на ст.331 Цивільного кодексу України є безпідставним, оскільки спірне нерухоме майно було придбане Відповідачем за договором купівлі-продажу та він ніколи не стверджував про будівництво цього об`єкту;

7.3. факт користування Позивачем переданим в оренду нерухомим майном підтверджується рішеннями господарських судів у справі №913/461/20, про що було зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Так, Позивач здійснював в орендованому приміщенні господарську діяльність, платив податки та частково у 2020р. орендну плату;

7.4. постійні звернення Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича до суду під будь-яким надуманим приводом є шахрайством і спробою ухилення від сплати дійсної існуючої заборгованості та свідчить про зловживання ним процесуальними права. Відтак, Відповідач вважає доречним застосувати до Позивача (та/або його представника) п.3 ч.5, ч.9 ст.129 та ст.ст.131-135 Господарського процесуального кодексу України.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

8. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 02.11.2021р. для розгляду справи №913/369/21 сформовано колегію суддів у складі: Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Істоміна О.А.

9. Ухвалою від 06.12.2021р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №913/369/21, а ухвалою від 23.12.2021р. після проведення підготовчих дій призначила розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича у судовому засіданні на 17.01.2022р. об 14:00 з повідомленням учасників справи.

10. Враховуючи викладене в п.п.8, 9 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В. та Істоміна О.А. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

11. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та за допомогою відеозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

12. У судовому засіданні 17.01.2022р. уповноважений представник Скаржника підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, надав додаткові пояснення на запитання суду.

Уповноважений представник Відповідача у судове засідання також з`явився, проти задоволення апеляційної скарги Позивача заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та усних додаткових пояснень.

13. Згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається апеляційним судом за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

14. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 01.03.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Бондаренком Дмитром Івановичем, діючий на підставі Виписки з ЄДР №0000291 від 15.05.2000р. (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Коваленком Романом Івановичем, діючий на підставі ЄДР №305 від 12.04.2017р. (Орендар) було укладено договір оренди №010319 (договір а.с.а.с.8-10 т.1), відповідно до п.1.1 якого Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у користування за плату на певний строк об`єкт нежитлового нерухомого майна: будівлю нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25, що розташована на земельній ділянці площею 1258кв.м. за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34, загальною площею 320,8кв.м.

У п.1.2 договору оренди визначено, що з правом оренди майна надається право користування земельною ділянкою у розмірі 1258кв.м., тоді як п.п.1.3, 1.4 встановлено, що стан майна задовільний, а мета оренди здійснення діяльності згідно статуту Орендаря.

Орендодавець є власником майна та орендарем земельної ділянки (п.1.6 договору).

15. Згідно з п.2.1 договору, передача майна в оренду і повернення майна з оренди оформлюється актами приймання-передачі, які підписуються сторонами і скріплюються їх печатками (за наявності).

16. Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору, розмір орендної плати за повний календарний місяць оренди майна, з урахуванням індексації, без ПДВ, становить 9624,00грн. та не включає витрати Орендодавця на оплату комунальних послуг, необхідних для користування майном та спожитих Орендарем.

Положеннями п.3.4. договору встановлено, що нарахування та сплата орендної плати і відшкодування (компенсації) комунальних витрат Орендодавця здійснюється за весь час фактичної оренди майна, починаючи з моменту передання майна в оренду і до моменту повернення майна з оренди за відповідним підписаним сторонами актом приймання-передачі, включаючи і час після розірвання або припинення договору.

17. Орендна плата сплачується Орендарем щомісячно до 5 числа місяця, в якому орендується майно, в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Орендодавця, який підписується сторонами (п.3.6 договору).

Відповідно до п.3.9 договору сторони узгодили, що Орендар повинен сплатити при підписанні договору за перший та останній місяці оренди наперед.

18. У пп.4.2.1 договору оренди встановлений обов`язок Орендодавця передати Орендарю майно в оренду у комплекті та стані, що відповідають умовам договору та його призначенню, чому кореспондується обов`язок Орендаря прийняти майно в оренду (пп.5.2.1 договору) та своєчасно і в повному розмірі сплачувати орендну плату та відшкодування (компенсацію) комунальних витрат Орендодавця (пп.5.2.7 договору).

19. Відповідно до п.п.8.1., 8.2. договору, він набирає чинності з моменту його підписання і застосовується до відносин між сторонами, які виникли з 01.03.2019р. Договір укладено на строк 2 роки, обчислення якого починається з 01.03.2019р. та закінчується 28.02.2021р.

Означений договір підписано сторонами без застережень та зауважень.

20. З наданої до матеріалів справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майн №214748076 від 02.07.2020р. (а.с.а.с.11-23 т.1) вбачається, що право власності на нерухоме майно 25, розташоване на земельній ділянці за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34, загальною площею 320,8кв.м. (основна будівля незавершеного будівництва, готовністю 88%), зареєстроване 20.10.2017р. приватним нотаріусом Білоус З.В. за Бондаренком Дмитром Івановичем на підставі договору купівлі-продажу №1258 від 20.07.2017р.

21. Матеріали справи містять постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2021р. у справі №913/461/20 (а.с.а.с.96-102 т.1), якою залишено без змін рішення Господарського суду Луганської області від 03.02.2021р. про часткове задоволення первісних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Бондаренка Дмитра Івановича до Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича про стягнення 120076,00грн. заборгованості за договором оренди №010319 від 01.03.2019р., та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича до Фізичної особи-підприємця Бондаренка Дмитра Івановича про стягнення 187213,90грн. безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів.

Означеною постановою встановлено, що «дії ФОП Коваленка Р.І. щодо укладення Договору оренди №010319 від 01.03.2019, користування орендованим Майном, здійснення підприємницької діяльності в даному приміщенні, свідчать не лише про досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов, а й про вчинення ним дій, спрямованих на його реальне виконання». Так, апеляційний суд у справі №913/461/20 зазначив, що «матеріалами справи підтверджується і відповідачем за первісним позовом не спростовано, що після укладення Договору оренди №010319 від 01.03.2019 ФОП Бондаренко Д.І. на виконання договірних умов передав, а ФОП Коваленко Р.І. прийняв у задовільному стані, без будь-яких зауважень та заперечень щодо стану приміщення в строкове платне орендне користування об`єкт нежитлового нерухомого майна: будівлю нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25, що розташована на земельній ділянці площею 1258 кв. м. за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34, загальною площею 320,8 кв.м.».

22. У матеріалах справи також наявна претензія №1 щодо невиконання умов договору оренди №010319 від 01.03.2019р. (а.с.а.с.54, 55 т.1), підписана 11.12.2019р. та направлена Фізичною особою-підприємцем Бондаренком Дмитром Івановичем Фізичній особі-підприємцю Коваленку Роману Івановичу з пропозицією погасити існуючу заборгованість з орендної плати в сумі 96240,00грн.

23. Вказані в п.п.14-22 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

24. Своєю чергою, вважаючи, що положення договору оренди №010319 від 01.03.2019р. прямо суперечать цивільному законодавству (у п.1.4 договору вказано про здійснення Орендарем діяльності відповідно до статуту, в той час як фізична особа-підприємець діє на підставі запису в ЄДР; у п.1.6 договору зазначено, що Орендодавець є власником майна, тоді як приміщення загальною площею 320,8кв.м. є об`єктом незавершеного будівництва готовністю 88%, у зв`язку з чим Відповідач є лише власником будівельних матеріалів) та на момент укладення договору Фізична особа-підприємець Бондаренко Дмитро Іванович не набув статусу власника об`єкта нерухомості та не мав правової підстави передавати в користування її за договором оренди, а отже фактичного користування Позивачем об`єктом оренди не відбулось, останній звернувся до господарського суду з вимогами до Фізичної особи-підприємця Бондаренка Дмитра Івановича про визнання договору оренди №010319 від 01.03.2019р. недійсним.

25. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини розглянуті місцевим судом в контексті приписів Цивільного та Господарського кодексів України, зокрема щодо чинності правочинів та вимог до укладення договорів, у тому числі договорів оренди (найму).

VІ. Оцінка апеляційного суду:

26. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

27. Сутність розглядуваного спору полягає у доведенні Позивачем факту недодержання вимог ч.ч.1, 2 та 5 ст.203 Цивільного кодексу України при укладенні договору оренди №010319 від 01.03.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Бондаренком Дмитром Івановичем до Фізичною особою-підприємцем Коваленком Романом Івановичем, а саме укладення спірного договору з порушенням актів цивільного законодавства, без необхідного обсягу цивільної дієздатності та без спрямованості на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

28. Беручи до уваги правову природу договору оренди №010319 від 01.03.2019р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням відповідних положень Цивільного та Господарського кодексів України щодо чинності правочинів/договорів, зокрема договору про оренду (найм).

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

29. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину, яким у розумінні ч.2 ст.202 Цивільного кодексу України є спірний договір, є недодержання в момент його вчинення вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України.

30. Проаналізувавши доводи та вимоги апеляційної скарги в контексті наведених Позивачем підстав для визнання договору недійсним та наявних матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне:

30.1. Висновок суду першої інстанції про наявність у Відповідача права власності на об`єкт оренди заснований на належних доказах - Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майн №214748076 від 02.07.2020р. Вказані відомості дозволяють належним чином ідентифікувати об`єкт оренди як приналежний Відповідачу на праві власності, набутий на підставі договору купівлі-продажу №1258 від 20.07.2017р. Дійсно, матеріали справи не містять означеного договору купівлі-продажу, проте Позивачем не надавалось відповідного клопотання про його витребування, як і не надавалось доказів, які б спростовували достовірність таких відомостей щодо об`єкту нерухомого майна.

30.2. Апеляційний суд звертає увагу на неспроможність аргументів Скаржника відносно претензій з приводу правильності визначення моменту набуття права власності на спірний об`єкт нерухомості. Дійсно, як правильно зазначено в оскаржуваному рішенні суду, Відповідач не є забудовником відносно об`єкта оренди - нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34, загальною площею 320,8кв.м., на момент його набуття у власність, що обумовлює неспроможність посилань на застосування до нього положень ст.331 Цивільного кодексу України, як вірно зазначено Відповідачем у відзиві на позовну заяву. За відомостями Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майн №214748076 від 02.07.2020р., правовими підставами набуття права власності на об`єкт оренди є договір купівлі-продажу №1258 від 20.07.2017р. Своєю чергою, положення ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на дату укладення такого договору, передбачали необхідність попередньої реєстрації речових прав на нерухоме майно тобто питання про первинну реєстрацію об`єкта оренди як об`єкта нерухомості за відсутності доказів протилежного, вирішувалось ще до набуття права власності Відповідачем.

30.3. Аргументи Скаржника відносно обману при укладенні спірного договору оренди щодо непридатності для користування нежитлового приміщення та не спрямованості договору на реальне настання правових наслідків, оскільки фактичного користування Позивачем об`єктом оренди не відбулось, судовою колегією відхиляються в силу відсутності жодних зауважень відносно п.1.3 договору зі сторони Орендаря на момент його підписання в контексті приписів добросовісності та розумності, а також з урахуванням правильно розцінених в якості преюдиційних у розумінні ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставин використання Орендарем об`єктів оренди, встановлених у межах справи №913/461/20 між цими же сторонами.

Більш того, з постанови Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2021р. у справі №913/461/20 вбачається, що в період розгляду цієї справи Орендар дотримувався позиції, відповідно до якої факт використання об`єкту оренди підтверджував проведенням ним робіт з приведення орендованого приміщення в необхідний для здійснення своєї підприємницької діяльності стан. Таким чином, поточні аргументи Скаржника відносно акту приймання-передачі, питання наявності/відсутності якого, як дефект вже виконання договору, не впиває на оцінку його дійсності в момент укладення (ч.1 ст.203 та ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України) та розцінюється як спроба ревізувати в межах розглядуваної справи висновок та правову оцінку судового акту у справі №913/461/20, що несумісне з таким елементом верховенства права як принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» - принципу остаточності рішення суду. Відповідно до цього принципу жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії»).

Крім того, апеляційний суд вбачає в такій аргументації Позивача порушення принципу принципу заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium), правова позиція щодо застосування якого викладена в постанові Великої Палата Верховного Суду від 16.06.2020р. у справі №145/2047/16-ц.

30.4. Посилання Скаржника на не застосування місцевим судом практики Верховного Суду, викладеної у постановах від 29.03.2018р. у справі №909/935/15 та від 26.02.2020р. у справі №914/1658/15 щодо застосування ст.331 Цивільного кодексу України та постановах від 27.08.2019р. у справі №906/565/18, від 12.02.2020р. у справі №127/14633/16-ц та від 12.06.2019р. у справі №640/12616 щодо необхідності складання акту-приймання передачі нерухомого майна, що є об`єктом оренди, з огляду на наведені висновки апеляційного суду та встановлені обставини справи, до уваги апеляційним судом не приймаються, та є нерелевантними до застосування в означену випадку. До того ж, приймаючи оскаржуване судове рішення судом першої інстанції у відповідності до вимог ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України було враховано висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, правильність застосування яких Скаржником за змістом апеляційної скарги спростована не була.

31. Відтак, оскільки доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, які ст.277 Господарського процесуального кодексу України визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін, що за змістом ст.129 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 76, 78, 129, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича, м.Рубіжне Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 07.10.2021р. (повний текст підписано 08.10.2021р.) у справі №913/369/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 07.10.2021р. (повний текст підписано 08.10.2021р.) у справі №913/369/21 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича, м. Рубіжне Луганської області.

4. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 17.01.2022р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 19.01.2022р.

Головуючий, суддя-доповідач Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Надіслано судом до ЄДРСР 19.01.2022р.