ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Справа № 924/761/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Доценко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Хмельницької області, ухваленого 08.11.21р. суддею Танасюком О.Є. о 15:02 год. у м.Хмельницькому, повний текст складено 11.11.21р.

у справі № 924/761/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго"

про стягнення боргу за договором постачання природного газу №1010/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017р. у загальній сумі 22 982 381,79грн., з яких: 7 290 846,11грн. - пеня, 5 306 501,41грн. 3% річних, 10 385 034,27грн. - інфляційні втрати;

про стягнення боргу за договором постачання природного газу №1011/1718-БО-34 від 30.08.2017р. у загальній сумі 6 471 887,72грн., з яких: 2 152 922,51грн. - пеня, 1618 520,11грн. 3% річних, 2 700 445,10грн. - інфляційні втрати

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 08.11.2021р. по справі №924/761/20 у позові Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" про стягнення боргу за договором постачання природного газу №1010/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017р. у загальній сумі 22 982 381,79грн., з яких: 7 290 846,11грн. - пеня, 5 306 501,41грн. 3% річних, 10 385 034,27грн. - інфляційні втрати та про стягнення боргу за договором постачання природного газу №1011/1718-БО-34 від 30.08.2017р. у загальній сумі 6 471 887,72грн., з яких: 2 152 922,51грн. - пеня, 1618 520,11грн. 3% річних, 2 700 445,10грн. - інфляційні втрати, відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- неправильне тлумачення ч.1 ст.3, ч.1 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" №1730-VIII від 03.11.2016р. в редакції Закону України (Закон України №1730 в редакції закону №1639);

- незастосування закону, який підлягав застосуванню, а саме: ч.2 ст.3 Закону України 1730 в редакції 1639, п.14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. №93;

- вважає, що застосування Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до спірних відносин є неправомірним;

- зазначає, що для врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії особа, яка має право на таку процедуру, повинна вчинити відповідні дії для включення її до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, в тому числі за договорами постачання природного газу №1011/1718-БО 34 від 30.08.2017р. та №1010/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017р.. Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості у розумінні вказаних норм права;

- обґрунтовує, що у відповідності до норм вказаного закону списання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ є складовою процедури врегулювання заборгованості, застосування якої потребує дотримання учасниками встановлених Законом України 1730 вимог та обмежень;

- констатує, що списання заборгованості та зменшення заборгованості шляхом проведення взаєморозрахунків є двома різними складовими процедури врегулювання заборгованості, які мають різне правове регулювання та спосіб реалізації. Таким чином, Закон України №1730 в редакції закону №1639 розмежовує складові процедури врегулювання заборгованості та імперативно визначає, що списання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ є складовою процедури врегулювання заборгованості (абз.10 ч.1 ст.1 Закону 1730), для участі в якій підприємствам та організаціям необхідно бути включеними до реєстру (абз.13 ч.1 ст.1 Закону 1730), при цьому єдиним випадком коли участь у процедурі врегулювання заборгованості не потребує включення до реєстру, це участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до ст.4 Закону №1730 в редакції закону №1639 (абз.2 ч.1 ст.3 Закону 1730);

- вказує, що таким чином, у разі якщо підприємство набуло статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, шляхом включення його до реєстру до 29.08.2021р., тобто до дати внесення змін до Закону України №1730, і таке підприємство має намір врегульовувати заборгованість, що була погашена до 1 червня 2021р., воно зобов`язане подати до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, інформацію про кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), із зазначенням кредиторів, величини заборгованості, розміру неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, що підлягає врегулюванню, станом на 1 червня 2021р.;

- звертає увагу, що в редакції, що діяла до прийняття Закону №1639-ІХ від 14.07.2021р., норма ч.3 ст.7 Закону №1730 мала наступний зміст: "На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом";

- констатує, що законом не передбачено автоматичного списання нарахованих сум інфляційних нарахувань, 3% процентів річних, а відповідач не перебуває у Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, тобто не є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону 1730, а тому відсутні підстави для застосування такої процедури до відповідача та списання заборгованості, що є предметом даного спору у відповідності до процедур передбачених Законом 1730-VІІІ;

- вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення Господарським судом Хмельницької області порушено норми процесуального права, а саме ст.ст.236, 238 ГПК України, якими визначено, що судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; містити мотивовану оцінку кожного аргументу. Крім того, Господарським судом Хмельницької області неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема ст.ст.1-3, 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що у відповідності до ст.277 ГПК України є підставами для його скасування.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №924/761/20/7917/21 від 07.12.2021р. матеріали справи №924/761/20 витребувано з Господарського суду Хмельницької області.

14.12.2021р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №924/761/20.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 20.12.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.11.2021р. у справі №924/761/20 та призначено справу №924/761/20 до розгляду на 11.01.2022р. об 15:00год., тощо.

29.12.2021р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/761/20. В даному клопотанні просить забезпечити представнику АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - адвокату Безпалюку Олександру Леонідовичу можливість проведення судового засідання по справі №924/761/20, призначеного на 11.01.2022р. об 15:00год. в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EаsyCon". Також, зазначено, що у разі неможливості проведення судового засідання по справі №924/761/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, просить розглянути апеляційну скаргу АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №924/761/20 за відсутності представника позивача за наявними у справі доказами, та задоволити її у повному обсязі.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 30.12.2021р. задоволено заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/761/20 поза приміщенням суду та забезпечено представнику АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - адвокату Безпалюку Олександру Леонідовичу участь в судовому засіданні у справі №924/761/20, призначеному на 11.01.2022р. об 15:00год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

04.01.2022р. на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/761/20, забезпечення проведення якої просить, зокрема, у Господарському суді Хмельницької області.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 05.01.2022р. задоволено клопотання Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/761/20 та забезпечення проведення якої доручено у Господарському суді Хмельницької області (адреса: 29005, м.Хмельницький, майдан Незалежності, 1).

04.01.2022р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суд Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" надійшов письмовий відзив від 30.12.2021р. на апеляційну скаргу.

Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, представник позивача у справі наданим йому процесуальним правом не скористався та участі в судовому засіданні не взяв, у зв`язку із технічною неможливістю взяти участь у відеоконференції поза межами приміщення суду.

Поряд із вказаним вслід вказати, що ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 30.12.2021р. попереджено представника АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про те, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Крім того, у заяві АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/761/20 представником зазначено, що у разі неможливості проведення судового засідання по справі №924/761/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, просив розглянути апеляційну скаргу АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №924/761/20 за відсутності представника позивача за наявними у справі доказами, та задоволити її у повному обсязі.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю позивача.

Представник відповідача у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 11.01.2022р. заперечив проти її доводів, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.11.2021р. у справі №924/761/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 30.08.2017р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (споживач) укладено договір постачання природного газу №1010/1718-ТЕ-34 (далі договір №1010/1718-ТЕ-34), згідно п.1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору.

Відповідно до п.1.2 договору №1010/1718-ТЕ-34, природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У відповідності до п.3.7 договору №1010/1718-ТЕ-34, приймання - передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Згідно п.5.2 договору, ціна за 1000 куб. метрів природного газу становить 4942,00 грн., крім того ПДВ 20%. Усього до сплати разом з ПДВ 5930,40грн..

Пунктом 6.1 договору №1010/1718-ТЕ-34 передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

У п.8.1. договору№1010/1718-ТЕ-34 встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України і цим договором.

Відповідно до п.8.2 договору №1010/1718-ТЕ-34, у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20.

Згідно п.8.3 договору №1010/1718-ТЕ-34 сторони узгодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст.625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

У відповідності до п.12.1 договору №1010/1718-ТЕ-34, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу до з 01.10.2017р. до 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір постачання природного газу від 30.08.2017р. №1010/1718-ТЕ-34 підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

Також, до договору постачання природного газу №1010/1718-ТЕ-34 сторонами укладалися додаткові угоди: №1 від 12.01.2018р., №2 від 01.04.2018р., №3 від 04.06.2018р., №4 від 01.08.2018р., №5 від 03.09.2018р., якими вносилися зміни до договору, зокрема, в частині порядку та умов передачі природного газу, порядку та умов проведення розрахунків, відповідальності сторін, строку дії договору.

В подальшому, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 304077001,98грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017р. на суму 22626717,70грн.; від 30.11.2017р. на суму 41226824,26грн.; від 31.12.2017р. на суму 48561448,08грн.; від 31.01.2018р. на суму 53787613,08грн.; від 28.02.2018р. на суму 50006170,62грн.; від 31.03.2018р. на суму 51189214,26грн.; від 30.04.2018р. на суму 8621384,23грн.; від 31.05.2018р. на суму 6055478,06грн.; від 30.06.2018р. на суму 5775029,45грн.; від 31.07.2018р. на суму 5313229,20грн.; від 31.08.2018р. на суму 4812537,40грн.; від 30.09.2018р. на суму 6101355,64грн..

15.12.2017р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Хмельницькій області (сторона-1), Департаментом фінансів в Хмельницькій області (сторона-2), Міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (сторона-3) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) з метою погашення взаємної заборгованості укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №4379 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, відповідно до п.2.5 якого сторона-3 перераховує стороні останній кошти в сумі 16984,81грн. у тому числі ПДВ 2830,80грн., за природний газ за 2017р. згідно з договором від 30.08.2017р. №1010/1718-ТЕ-34 із записом у графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005р. №20, СПР дата та №, 16984,81грн. за природний газ за 2017р., договір від 30.08.2017р. №1010/1718-ТЕ-34, у тому числі ПДВ 2830,80грн.".

Відповідно до довідки АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про сальдо МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" за період з 01.08.2017р. по 31.01.2020р. заборгованість відповідача за договором №1010/1718-ТЕ-34 становила 44655204,70грн..

Згідно довідки АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції за договором №1010/1718-ТЕ-34 за період з 01.08.2017р. по 31.01.2020р., МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" здійснювало оплату за природний газ на підставі постанов Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р. та №256 від 04.03.2002р..

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 30.08.2017р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (споживач) укладено договір постачання природного газу №1011/1718-БО-34 (далі договір №1011/1718-БО-34), згідно п.1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору.

Відповідно до п.1.2 договору №1011/1718-БО-34, природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

У відповідності до п.3.7 договору №1011/1718-БО-34, приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно п.5.2 договору №1011/1718-БО-34, ціна за 1000 куб. метрів природного газу становить 7907,20грн., крім того ПДВ 20%. Усього до сплати разом з ПДВ 9488,64грн..

Пунктом 6.1 договору №1011/1718-БО-34 встановлено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п.8.1 договору №1011/1718-БО-34 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України і цим договором.

Відповідно до п.8.2 договору №1011/1718-БО-34, у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно п.12.1 договору №1011/1718-БО-34, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу до з 01.10.2017р. до 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір постачання природного газу від 30.08.2017р. №1011/1718-БО-34 підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

Також, до договору постачання природного газу №1011/1718-БО-34 сторонами укладалися додаткові угоди: №1 від 12.01.2018р., №2 від 01.04.2018р., №3 від 04.06.2018р., №4 від 01.08.2018р., №5 від 03.09.2018р., якими вносилися зміни до договору, зокрема, в частині відповідальності сторін, щодо обсягу поставленого газу, строку дії договору.

В подальшому, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 67012324,43грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017р. на суму 1202409,95грн.; від 30.11.2017р. на суму 9585661,34грн.; від 31.12.2017р. на суму 10030640,60грн.; від 31.01.2018р. на суму 14281902,41грн.; від 28.02.2018р. на суму 13883189,75грн.; від 31.03.2018р. на суму 14345030,33грн.; від 30.04.2018р. на суму 3683490,05грн..

У відповідності до довідки АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про сальдо МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" за період з 01.08.2017р. по 31.01.2020р. заборгованість відповідача за договором №1011/1718-БО-34 становила 19404123,55грн..

Згідно довідки АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції за договором №1011/1718-БО-34 за період з 01.08.2017р. по 31.01.2020р., МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" здійснювало оплату за природний газ на підставі постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р..

Також, матеріали справи містять копії банківських виписок за договором №1010/1718-ТЕ-34 по рахунку АТ "Ощадбанк" з 02.10.2017р. по 24.10.2019р. та по рахунку АБ "Укргазбанк" з 23.11.2017р. по 01.01.2018р..

Крім того, з огляду на те, що у сторін були наявні розбіжності щодо визначення розміру заборгованості за договором від 30.08.2017р. №1010/1718-ТЕ-34 станом на момент здійснення позивачем розрахунку (30.04.2020р.) та на момент подання позову, з метою підтвердження дійсного розміру заборгованості відповідача за договором постачання природного газу від 30.08.2017р. №1010/171 8-ТЕ-34, а також розміру нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат, ухвалою суду від 17.09.2020р. призначено у справі №924/761/20 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

На вирішення економічної експертизи поставлені наступні питання:

1) Чи підтверджується документально станом на 30.04.2020р. (дата зазначена позивачем у позові) сума основного боргу МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" перед АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за договором від 30.08.2017р. №1010/1718-ТЕ-34 в розмірі 44655204,70грн?

2) Які з платежів були здійснені за рахунок власних коштів МКП "Хмельницьктеплокомуненерго", які з платежів були здійснені у відповідності до Актів звіряння розрахунків за надані пільги/субсидії на оплату житлово-комунальних послуг окремим категоріям громадян відповідно до чинного законодавства за теплопостачання, які укладені між МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" та Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, які з розподільчих рахунків, а які були здійснені в інший спосіб (вказати який)?

3) Чи вірно (з урахуванням відповіді на попередні питання) здійснено позивачем розрахунок пені, 3% річних, інфляційних втрат? Якщо не вірно, то який вірний арифметично розрахований розмір пені, 3% річних, інфляційних втрат?

У висновку експерта від 26.05.2021р. №1264/20/59/60-61/21-22 за результатами проведення судової економічної експертизи експертом надано такі висновки:

"1. В результаті дослідження представлених документів встановлено, що документально підтверджується, станом на 1 квітня 2021 року сума основного боргу МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" перед АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за договором від 30.04.2020р. № 1010/1718-ТЕ -34 погашена повністю.

2. За рахунок власних коштів з розподільчих рахунків МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" здійснювало платежі в розмірі 213303289,33грн., у відповідності до Актів звіряння розрахунків за надані пільги/субсидії на оплату житлово-комунальних послуг окремим категоріям громадян відповідно до чинного законодавства за теплопостачання, які укладені між МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" та управлінням праці соціального захисту населення Хмельницької міської ради, у сумі 93 448 104,02грн..

3. За результатом проведеного дослідження представлених документів та враховуючи те, що:

- МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" не розпоряджалось коштами які поступили від споживачів та дотацій, оскільки розподіл коштів встановлюються постановами НКРЕКП і місцевими органами;

- інших поступлень грошових коштів, ніж оплата споживачів за отриману теплову енергію та гарячу воду, експертним дослідженням не встановлено;

- в розпорядженні підприємства залишалось лише 12,22% коштів із коштів, які поступили від споживачів та дотацій;

- питома вага вартості природного газу перевищує граничну норму палива в тарифі на 17,78%;

- тарифи на теплову енергію не забезпечують відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії;

- в структурі тарифів на теплову енергію для населення не передбачено отримання підприємством прибутку;

- тарифи на теплову енергію не забезпечують рентабельність суб`єкта господарювання;

- тарифи встановлені нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії ;

- заборгованість по різниці в тарифах складає 188351405,20грн.;

- як вбачається з даних балансів станом на 31.12.2018р. збитки підприємства становлять 59198000грн.;

- правовідносини виникли між сторонами на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, чинність якого не залежить, чи передбачили сторони в договорі відповідні умови, а тому відсутні підстави для нарахування та стягнення з МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" пені, 3% річних та інфляційних втрат".

Погашення відповідачем основного боргу (після відкриття провадження у справі) за договорами постачання природного газу підтверджується його картами рахунків за липень-грудень 2020р. (за договором №1011/1718-БО-34 від 30.08.2017р.) та липень 2020р. - березень 2021р. (за договором №1010/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017р.) (а.с.63-68, т.2, а.с.78-80, т.7).

За вказаних обставин, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" про стягнення 22982381,79грн. - за договором постачання природного газу №1010/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017р., з яких: 7290846,11грн. - пеня, 5306501,41грн. 3% річних, 10385 034,27грн. - інфляційні втрати та 6471887,72грн. - за договором постачання природного газу №1011/1718-БО-34 від 30.08.2017р., з яких: 2152922,51грн. - пеня, 1618520,11грн. 3% річних, 2700445,10грн. - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договорами постачання природного газу №1010/1718-ТЕ-34 та №1011/1718-БО-34 від 30.08.2017р. У зв`язку із сплатою відповідачем основного боргу за договорами постачання природного газу після відкриття провадження у справі, АТ "НАК "Нафтогаз України" було зменшено розмір позовних вимог та заявлено до стягнення: 22 982 381,79грн. - за договором постачання природного газу №1010/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017р., з яких: 7 290 846,11грн. - пеня, 5 306 501,41грн. 3% річних, 10 385 034,27грн. - інфляційні втрати та 6 471 887,72грн. - за договором постачання природного газу №1011/1718-БО-34 від 30.08.2017р., з яких: 2 152 922,51грн. - пеня, 1618520,11грн. 3% річних, 2 700 445,10грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 25.06.2020р. відкрито провадження у справі №924/761/20. Також, дану справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

До початку підготовчого засідання, 21.07.2020р. Господарським судом Хмельницької області постановлено ухвалу про об`єднання справ №924/762/20 та №924/761/20 в одне провадження для спільного розгляду у справі №924/761/20.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 21.07.2020р. продовжено строк підготовчого провадження у справі №924/761/20 на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 17.09.2020р. у справі №924/761/20 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі №924/761/20 зупинено до отримання результатів експертизи.

Відповідно до ухвали Господарського суду Хмельницької області від 23.06.2021р. поновлено провадження у справі №924/671/20 у зв`язку з надходженням висновку експерта від 26.05.2021р. №1264/20/59/60-61/21-22 за результатами проведення додаткової судової економічної експертизи разом з матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області суду від 30.03.2021р. судом прийнято зменшення позовних вимог, викладене у заяві акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 24.09.2021р. №39/10-6298-21.

Відповідач у відзиві від 30.07.2020р. проти позову заперечує та вказує на те, що несвоєчасне проведення розрахунків відповідачем викликано не його умисним ухиленням від виконання зобов`язання, а залежить від своєчасного та повного розрахунку бюджетними установами та організаціями за поставлену відповідачем теплову енергію, неможливістю вільно розпоряджатися власними коштами, збитковості тарифів, необхідністю проведення термінових ремонтів для усунення аварійних ситуацій, проведення заходів по запровадженню енергозберігаючих технологій. Стверджує, що підписання спільних протокольних рішень з організації взаєморозрахунків, а в подальшому і запровадження нового механізму перерахування коштів згідно Наказу № 1 від 04.01.2018р., свідчить, що оплата наданих послуг за договором підлягає погашенню, зокрема шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі цих рішень. Тому строки виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі укладеного між сторонами спору договору, змінилися.

Також вказує, що відповідачем було встановлено невідповідність розрахунків за договором №1010/1718-ТЕ-34. Вказує, що за підрахунками МКП „Хмельницьктеплокомуненерго, заборгованість відповідача по основному боргу за вказаним договором на дату подання позову складала 41980813,33грн., в той час як позивачем подано позов та заявлено до стягнення на 44655204,70грн.. Звертає увагу, що дані невідповідності впливають також на розмір нарахованих фінансових та штрафних санкцій, що може свідчити про невірність їх нарахувань.

Водночас, позивач у відповіді на відзив від 10.08.2020р. №39/5-1009-20 вважає безпідставним твердження відповідача про те, що підписання сторонами спільних протокольних рішень впливає на строк виконання ним зобов`язань з оплати, оскільки відповідачем оплат відповідно до договору постачання природного газу №1010/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017р. жодного разу не здійснювалося відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р.. Наголошує на обов`язковості виконання умов господарського договору.

Також, у поясненнях від 30.09.2021р. №39/10-6409-21 позивач не погоджується з висновком експертизи від 26.05.2021р. №1264/20/59/60-61/21-22 та вважає, що він не може братися до уваги в якості доказу у даній справі. Зазначає, що висновок експерта не містить опису дослідження експертом та письмових висновків на поставлені ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 17.09.2020 питання №1 та питання №3. Звертає увагу, що висновок експерта містить як недостовірні та помилкові дані, так і дослідження (висновки) питань, що виходить за межі компетенції експерта, не ставились перед ним судом та не є предметом судового розгляду спору. Також наголошує, що у висновку експерта міститься чисельні дослідження судових справ, суті їх предмету спору, дачу оцінки судовим рішенням, та висновки по практиці застосування судами норм права, в тому числі Верховним Судом, що суперечить чинному законодавству.

У поданому поясненні просить ініціювати перед компетентними органами питання юридичної відповідальності експерта Смоляк Станіслави Казимирівни за порушення вимог ст. 12 Закону України "Про судову експертизу", ч.1 ст.385 КК України, ч.3 ст.69, ч.2 ст.98, ч.6 ст.99 ГПК України та звернутися до Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з пропозицією повернення коштів, отриманих за проведення вказаної експертизи.

При цьому, відповідач у додаткових поясненнях від 02.07.2021р. зазначає, що МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" повністю погашено суму основного боргу за договором №1011/1718-БО-34 в грудні 2020р. та за договором №1010/1718-ТЕ-34 в березні 2021р..

Звертає увагу на те, що несвоєчасне проведення розрахунків відповідачем викликано не його умисним ухиленням від виконання зобов`язання, а залежить від багатьох факторів на які підприємство не має впливу. В першу чергу це неможливість вільно розпоряджатися власними коштами, так як відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Постанова №217) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щомісячно встановлює підприємству норматив відрахування коштів, що надходять від споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання і банк автоматично перераховує кошти на рахунки НАК "Нафтогаз України". Зазначає, що встановлені нормативи розраховуються відповідно до питомої ваги природного газу в тарифах на теплову енергію, тобто яка вартість газу закладена в тарифах, таку підприємство і може заплатити постачальнику газу, інших коштів у підприємства не має.

Покликається на те, що відповідно до вищевказаної постанови на НАК "Нафтогаз України" були покладені спеціальні обов`язки по постачанню природного газу теплопостачальним підприємствам, що передбачало і отримання коштів від підприємств за поставлений газ від встановлених нормативів, а не в повному обсязі. Незважаючи на це НАК "Нафтогаз України" на неоплачений обсяг газу нараховує штрафні санкції, джерел покриття яких у підприємства не має і в тарифі вони не передбачені.

Зазначає, що експертним висновком №1264/59/60-61/20-22 від 26.05.2020р. підтверджено, що розрахунки за придбаний природний газ, його транспортування та розподіл здійснювався виключно в межах норм чинного законодавства, а саме через рахунки із спеціальним режимом використання та шляхом погашення через відшкодування за пільгами/субсидіями. В середньому, оплата за отриманий природний газ, його транспортування та розподіл здійснювалась у розмірі майже 90% надходжень, а на потреби відповідача залишалось трохи більше як 10% коштів.

Крім того вважає, що у висновку підтверджено ті факти, що відповідач не розпоряджався коштами які поступили від споживачів та дотацій, оскільки розподіл коштів встановлюються постановами НКРЕКП і місцевими органами; інших поступлень грошових коштів, ніж оплата споживачів за отриману теплову енергію та гарячу воду, експертним дослідженням не встановлено.

Покликаючись на висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 16.10.2020р. у справі №903/918/19, МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" стверджує про відсутність підстав застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на підставі частини другої ст.625 Цивільного кодексу України.

Поряд із зазначеним, відповідач вказує, що періодами виникнення боргу, та, відповідно, нарахування пені, 3% та інфляційних втрат на заборгованість, охоплюються періоди чинності підзаконних нормативних актів, зокрема Порядку №20, Порядку №256. Звертає увагу, що згідно правових висновків суду касаційної інстанції у справах №924/296/18, №908/885/18, №902/514/18 підстави для нарахування пені, 3% річних та суми інфляційних втрат на ту суму коштів, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, сплачених на підставі спільних протокольних рішень та договорів про організацію взаєморозрахунків відсутні. Однак, позивачем нараховано відповідачу 3% річних та збитки від інфляції на суми, які були перераховані згідно Порядку № 256.

Також, відповідач у додаткових поясненнях від 09.09.2021р. посилаючись на те, що відповідач є учасником процедури врегулювання заборгованості за спожитий газ використаний станом на 01.06.2021р. та враховуючи, що 29.08.2021р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021р. №1639-ІХ, який розділом II Прикінцевих та перехідних положень вніс зміни до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" від 03.11.2016 р. №1730-VIII, стверджує, що відсутні підстави для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість, яка сплачена до 01.06.2021р.. При цьому, звертає увагу, що вказаний Закон не передбачає подання будь-яких додаткових документів для списання чи не нарахування штрафних санкцій, а лише визначає одну підставу, зокрема, погашення основної заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30.09.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.10.2021р.

В судовому засіданні 27.10.2021р. постановлено ухвалу про оголошення перерви до 08.11.2021р., яка занесена до протоколу судового засідання.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 08.11.2021р. по справі №924/761/20 у позові відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №.№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами частин 1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Частиною 2 ст.13 Закону України "Про ринок природного газу" до обов`язків споживачів природного газу віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (ч.3 ст.13 цього Закону).

За змістом ч. 1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст.692 ЦК України.

За змістом ст.655 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі ст.ст.193, 202 ГК України, ст.ст.525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2017р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (споживач) укладено договір постачання природного газу №1010/1718-ТЕ-34, згідно п.1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору.

Крім того, 30.08.2017р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (споживач) укладено договір постачання природного газу №1011/1718-БО-34, згідно п.1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору.

В подальшому, на виконання умов договору №1010/1718-ТЕ-34 позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 304077001,98грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017р. на суму 22626717,70грн.; від 30.11.2017р. на суму 41226824,26грн.; від 31.12.2017р. на суму 48561448,08грн.; від 31.01.2018р. на суму 53787613,08грн.; від 28.02.2018р. на суму 50006170,62грн.; від 31.03.2018р. на суму 51189214,26грн.; від 30.04.2018р. на суму 8621384,23грн.; від 31.05.2018р. на суму 6055478,06грн.; від 30.06.2018р. на суму 5775029,45грн.; від 31.07.2018р. на суму 5313229,20грн.; від 31.08.2018р. на суму 4812537,40грн.; від 30.09.2018р. на суму 6101355,64грн..

Також, на виконання умов договору №1011/1718-БО-34 позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 67012324,43грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017р. на суму 1202409,95грн.; від 30.11.2017р. на суму 9585661,34грн.; від 31.12.2017р. на суму 10030640,60грн.; від 31.01.2018р. на суму 14281902,41грн.; від 28.02.2018р. на суму 13883189,75грн.; від 31.03.2018р. на суму 14345030,33грн.; від 30.04.2018р. на суму 3683490,05грн..

Як встановлено судом, що під час розгляду справи відповідач в повному обсязі розрахувався за поставлений природний газ, зокрема, за договором №1011/1718-БО-34 остаточний розрахунок здійснено в грудні 2020р., а за договором №1010/1718-ТЕ-34 в березні 2021р..

З матеріалів справи вбачається, що обґрунтовуючи підстави для стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань позивач посилається на здійснення відповідачем платежів з порушенням термінів оплати, визначених договором.

Ухвалою Господарського суд Хмельницької області від 17.09.2020р. у справі №924/761/20 було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. За результатами проведення експертизи було складено висновок експерта від 26.05.2021р. №1264/20/59/60-61/21-22.

Згідно ст.104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили та оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.86 цього Кодексу.

Водночас, судом враховано пояснення позивача з приводу допущених у висновку експерта описок, зокрема, у вартості отриманого відповідачем природного газу, розміру здійснених оплат, дати договору №1010/1718-ТУ-34.

Слід зазначити, позивачем не заперечується факт повного розрахунку відповідачем за поставлений природний газ на підставі постанов Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р. та №256 від 04.03.2002р., що слідує із довідок АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції за період з 01.08.2017р. по 31.01.2020р.. Однак, клопотання позивача про ініціювання перед компетентними органами питання юридичної відповідальності експерта Смоляк Станіслави Казимирівни за порушення вимог ст. 12 Закону України „Про судову експертизу, ч.1 ст.385 КК України, ч.3 ст.69, ч.2 ст.98, ч.6 ст.99 ГПК України та про звернення до Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з пропозицією повернення коштів, отриманих за проведення вказаної експертизи, судом першої інстанції відхилено.

З довідки АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції за договором №1010/1718-ТЕ-34 за період з 01.08.2017р. по 31.01.2020р. та висновку експерта від 26.05.2021р. №1264/20/59/60-61/21-22 за результатами проведення судової економічної експертизи вбачається, що розрахунки за поставлений позивачем природний газ за договором №1010/1718-ТЕ-34 відповідачем здійснювалися через рахунки із спеціальним режимом використання та шляхом погашення через відшкодування за пільгами/субсидіями на підставі постанов Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р. та №256 від 04.03.2002р.

Крім того, 15.12.2017р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Хмельницькій області (сторона-1), Департаментом фінансів в Хмельницькій області (сторона-2), Міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (сторона-3) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) з метою погашення взаємної заборгованості укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №4379 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, відповідно до п.2.5 якого сторона-3 перераховує стороні останній кошти в сумі 16984,81грн. у тому числі ПДВ 2830,80грн., за природний газ за 2017р. згідно з договором від 30.08.2017р. №1010/1718-ТЕ-34 із записом у графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, СПР дата та №, 16984,81грн. за природний газ за 2017р., договір від 30.08.2017р. №1010/1718-ТЕ-34, у тому числі ПДВ 2830,80грн.".

Відповідно до довідки АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції за договором №1011/1718-БО-34 за період з 01.08.2017р. по 31.01.2020р. слідує, що МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" здійснювало оплату за природний газ на підставі постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р..

За приписами ч.ч.4, 5 ст.19-1 Закону України "Про теплопостачання" Порядок №217 є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме - передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (п.п.3, 4, 5, 6 Порядку №217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (п.п.8, 9, 14 Порядку №217).

Тобто, положеннями Порядку №217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Порядком №217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

У відповідності до правового висновку наведеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020р. у справі № 903/918/19 положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на підставі частини другої ст.625 Цивільного кодексу України.

Крім того, у період виникнення у відповідача боргу перед позивачем та здійснення нарахування пені, 3% та інфляційних втрат на заборгованість були чинними Порядок №20 від 11.01.2005р., Порядок №256 від 04. 03.2002р..

Відповідно до правових висновків Верховного Суду у постановах від 31.05.2019р. у справі №924/296/18, від 23.09.2019р. у справі №908/885/18, від 21.06.2019р. у справі №902/514/18 підстав для нарахування пені, 3% річних та суми інфляційних втрат на ту суму коштів, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, сплачених на підставі спільних протокольних рішень та договорів про організацію взаєморозрахунків, відсутні.

Також, у постанові Верховного Суду від 20.01.2021р. у справі № 905/1865/19 вказано про те, що строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання природного газу певним категоріям населення фактично регулюються Порядком №20, а підписання спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, а сторони, підписавши СПР, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.

Крім того, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019р. у справі №908/885/18 (п.п.6.23, 6.24) викладені правові висновки згідно. з якими, для нарахування пені на підставі договору, 3% річних та інфляційних втрат згідно з ст.625 ЦК України необхідно, щоб відповідач здійснив оплату отриманих коштів поза межами порядку і строків, визначених СПР, а підставою для стягнення таких нарахувань за порушення грошового зобов`язання може бути наявність суми основного боргу, яка не була предметом регулювання СПР, та яка була несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі №904/1210/18).

Однак, як вбачається з розрахунків доданих позивачем до позовної заяви, позивачем нараховано відповідачу 3% річних та збитки від інфляції на суми, які були перераховані згідно Порядку №256.

Отже, враховуючи вище викладене. колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Також, слід зазначити, що заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що згідно зі ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" нараховані позивачем пеня, інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню.

03.11.2016р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" №1730-VІІІ, який набрав чинності 30.11.2016р..

Зазначеним Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону № 1730-VIII в редакції, чинній до внесення змін Законом №1639-ІХ від 14.07.2021р., на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Зазначений припис застосовується як норма прямої дії, що надає відповідачу право списання (припинення) зобов`язання зі сплати інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на суму основного боргу за поставку природного газу. Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020р. у справі №905/2912/15.

29.08.2021р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" №1639-ІХ від 14.07.2021р., яким внесено зміни до Закону №1730-VІІІ та до його назви.

У відповідності до ч.1 ст.2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", в редакції Закону України №1639-IX від 14.07.2021р., дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", в редакції Закону України №1639-IX від 14.07.2021р., встановлено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 01.06.2021р. неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01.06.2021р., неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

- підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021р. або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до ст.5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до ст.4 цього Закону;

- підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що вказаною статтею законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021р..

Водночас, застосування ст.7 Закону, яка є нормою прямої дії, не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до певної дати. Виконання цієї норми Закону не потребує від боржника вчинення будь-яких дій, а право на списання пені, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність від погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до 01.06.2021р..

Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", в редакції Закону України №1639-IX від 14.07.2021р., для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Абзацом 6 ч.3 ст.3 Закону 1730-VIII із змінами, внесеними згідно із Законом України №1639-IX від 14.07.2021 передбачено, що підприємство (організація) вважається виключеним з реєстру за певним кредитором з наступного дня після прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, рішення про виключення такого підприємства з реєстру та внесення відповідного запису до реєстру.

За відомостями Реєстру підприємств теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (станом на 08.11.2021р.), розміщеного на офіційному сайті Мінрегіону (https://www.minregion.gov.ua/) вбачається, що Міське комунальне підприємство "Хмельницьктеплокомуненерго" (), внесено до відповідного реєстру за номером 15 згідно з наказом Мінрегіону від 08.06.2017р. №142.

Слід також зазначити, що разом із відзивом на апеляційну скаргу відповідачем додано копію Наказу Мінрегіону від 10.12.2021р. за №327, яким внесено зміни до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, номер особового запису змін в реєстрі по МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" 15.1.

З огляду на викладене, спростовуються доводи позивача про те, що відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості у розумінні вказаних норм права.

Водночас, відомостей про підставу і дату виключення відповідача з реєстру (дата видання та номер наказу Мінрегіону) даний Реєстр не містить, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Як свідчать матеріали справи, що за поставлений природний газ за договорами №1011/1718-БО-34 від 30.08.2017р. та №1010/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017р. відповідач розрахувався у повному обсязі до 01.06.2021р., що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи та не заперечується позивачем.

Отже, з огляду на приписи ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", в редакції Закону України №1639-IX від 14.07.2021р., який набрав чинності 29.08.2021р., з огляду на те, що заборгованість за спожитий у 2017-2018 роках природний газ погашено відповідачем до 01.06.2021р., а тому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що заперечення скаржника та відповідні обґрунтування в апеляційній скарзі щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.11.2021р. по справі №924/761/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.11.2021р. у справі №924/761/20 - без змін.

2. Справу №924/761/20 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" січня 2022 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.