ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2022 р.

м. Київ

Справа № 911/2810/21

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Акціонерного товариства "Таскомбанк" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромалекс груп" (65098, Одеська обл., місто Одеса, вул. Партизанська, будинок 17, )

та Ігнатович Лілії Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява вх. № 209 від 23.09.2021 Акціонерного товариства "Таскомбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромалекс груп" та Ігнатович Лілії Петрівни про стягнення заборгованості за Кредитним договором №ID8217035 від 18.06.2020.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним як кредитором та відповідачем-1 укладено Кредитний договір та з відповідачем-2 укладено Договір поруки, за яким останній зобов`язався відповідати перед кредитором, на засадах солідарного боржника за зобов`язаннями відповідача-1 за Кредитним договором №ID8217035 від 18.06.2020. Відповідачем-1 станом на момент звернення до суду не виконані умови Кредитного договору, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернуті. У зв`язку з цим позивач просить суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 221124,56 грн з яких, 193430,93 грн - заборгованість по тілу кредиту; 26881,46 грн - заборгованість по відсоткам; 812,17 грн пеня на суму простроченої заборгованості за період з 12.07.2020 по 12.01.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.09.2021 вказану позовну заяву залишено без руху.

Позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху 07.10.2021 подано заяву про усунення недоліків б/н від 07.10.2021. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Так, ухвалою від 13.10.2021 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу - відповіді на відзив до 08.11.2021; відповідачу - заперечень до 15.11.2021.

11.01.2021 через систему «Електронний суд» від Ігнатович Л.П. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи, в якій заявник просить суд ввести його дані до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи 911/2810/21; перевести в електронну форму процесуальні та інші документи по справі, що надійшли до суду в паперовому вигляді та надати матеріали справи №911/2810/21 для ознайомлення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Вказаний факт підтверджується конвертами №616 від 19.10.2021 та №386 від 19.10.2021 з ухвалою від 13.10.2021 про відкриття провадження у справі, що повернуті Господарському суду Київської області з відмітками «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Оскільки судом надсилались ухвали суду на адресу відповідача-1, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, (адреса відповідача-2 схвалена останнім, під час укладення Договору поруки Т 28.01.2020 І 8755), усі вони розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідачі вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати дану справу за наявними документами, оскільки вважає, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

18.06.2020 відповідачем-1 оформлено Анкету-заявку про надання кредиту юридичній особі.

Відповідно до даних протоколу створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису від 18.06.2020, ТОВ "Ромалекс груп" накладено електронний підпис підписувачем Ігнатович Лілією Петрівною, яка станом на день підписання Анкети-заявки про надання кредиту юридичній особі, діяла на посаді керівника даної юридичної особи. Від АТ «Таскомбанк» кваліфікований електронний цифровий підпис здобрено Рибак Тетяною Миколаївною.

Судом зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №47 від 18.06.2020 та встановлено, що станом на 18.06.2020 керівником ТОВ "Ромалекс груп" була Ігнатович Л.П .

Так, 18.06.2020 між Акціонерним товариством "Таскомбанк" (далі - позивач, кредитор, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ромалекс груп" (відповідач-1, позичальник, боржник) укладено Заяву-договір №ID8217035 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу») (далі - Кредитний договір), за яким за наявності вільних коштів Банк зобов`язується надати Позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього Договору (п. 1.1 Кредитного договору).

Кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Таскомбанк» з цілоьвим використанням на поповнення обігових коштів; придбання основних засобів; рефінансування кредиту іншого банку (п.1.2. Договору).

Умови надання кредиту:

Розмір кредиту - 200000,00 грн;

Валюта кредиту - гривня;

Розмір процентної ставки за користування кредитом (далі - проценти) - 34% річних;

Розмір комісійної винагороди за видачу Кредиту не передбачається;

Розмір штрафу (плати) за дострокове/частково дострокове погашення кредиту: 1% від суми, яка перевищує плановий платіж згідно графіку;

Погашення основного боргу за кредитом, сплата процентів - щомісяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення Договору, числа в яке було укладено Договір.

Погашення ануїтетного платежу здійснюється в день згідно графіку погашення кредиту (календарного числа дати укладення Договору). У разі внесення платежу у розмірі, що перевищує плановий платіж, сума грошових коштів сплачених позичальником, зараховується Банком в рахунок погашення наступного платежу та погашається в день згідно графіку, сума яка лишилася після сплати планового платежу перераховується на погашення заборгованості (тіла кредиту) позичальника за кредитом шляхом коригування останнього ануїтетного платежу. Розмір останнього ануїтетного платежу (останніх платежів) може відрізнятися від розміру ануїтетного платежу встановленого згідно умов Договору (графіку погашення Кредиту) і буде становити суму фактичної заборгованості за кредитом, що залишалися після сплати позичальником всіх попередніх ануїтетних платежів. (п. 2.1. - 2.4.1. Кредитного договору).

Зокрема, відповідно до п. 2.4.4. - 2.7. Кредитного договору сторони узгодили, що графік погашення кредиту надається у Додатку №1 до цього Договору та доступний клієнту у системі «ТАС24 Бізнес». Починаючи з наступного повного календарного місяця від дати укладення Кредитного договору забезпечити чисті обороти (грошові надходження на рахунок позичальника від основної діяльності - реалізації продукції та товарів, виконання робіт, надання послуг) за своїм поточним рахунком, відкритим у Банку, в сумі не менше 16600,00 грн (шістнадцять тисяч шістсот гривень 00 коп.) в місяць. Моніторинг стану відповідності оборотів по поточному рахунку проводиться банком щомісячно. У випадку невиконання або неналежного виконання даних умов, Банк має право нарахувати, вимагати сплати та стягнути, а позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 2% від суми виданого кредиту (але не менш як 200 грн), за кожен місяць в якому не було виконано зобов`язання, що є підставою для застосування неустойки (невиконання або неналежне виконання умов, встановлених в цьому пункті) до припинення цих обставин. Строк кредиту: 36 місяців з дати укладення Договору.

Позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку грошових коштів у сумі, необхідній для сплати щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту. Остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше терміну згідно п. 2.7. цього Договору. У випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення. (Розділ 3 Кредитного договору).

Пунктами 4.2., 4.2.1., 4.5. Кредитного договору визначено, що цей Договір є договором приєднання у визначенні статті 634 Цивільного кодексу України, в зв`язку з чим: умови цього Договору визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті Банку http://www.tascombank.ua та укладається лише шляхом приєднання до Договору в цілому. Дата підписання Заяви-договору шляхом накладення електронних підписів обох сторін вважається датою укладення Договору.

Додатком №1 до Кредитного договору сторони погодили графік погашення кредиту, а саме сторони погодили, що боржнику необхідно з 18.07.2020 по 18.06.2023 щомісячно здійснювати платежі у розмірі 9000,00 грн, які будуть розподілятись в погашення основної заборгованості за кредитом (тіло) та процентів.

Також, 18.06.2020 між Акціонерним товариством "Таскомбанк" як кредитором та Ігнатович Лілією Петрівною як поручителем укладено Договір поруки № T 28.01.2020 І 8755, за яким поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором, на засадах солідарного боржника, за виконання в повному обсязі ТОВ «Ромалекс Груп» (боржник) зобов`язань, що виникли або можуть виникнути в майбутньому на підставі Заяви - договору №ID8217035 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк», що укладений між кредитором та боржником, зі всіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи також ті, що можуть бути накладені у майбутньому (п. 1.1. Договору поруки).

Пунктами 1.2. - 1.2.5. Договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником усіх зобов`язань за кредитним Договором, у тому числі: повернути кредитору кредит у розмірі 200000,00 грн у терміни (строки), визначені Кредитним Договором та Додатком №1 до Кредитного договору; щомісячно сплачувати Кредитору проценти за користування кредитом в розмірі 34% річних з урахуванням порядку та розміру їх зміни згідно умов Кредитного договору, та в строки, що встановлені Кредитним договором; сплатити кредитору неустойку, пеню, штраф, та понад суму неустойки, пені, штрафів відшкодувати збитки, заподіяні кредитору невиконанням або неналежним виконанням Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором; у випадках, передбачених Кредитним договором та/або законодавством України, з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті) повернути кредит кредитору, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із Кредитного договору; інших грошових зобов`язань, що виникли на підставі Кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому, у тому числі, збільшення грошових зобов`язань, які передбачені умовами Кредитного договору.

У випадку невиконання або прострочення виконання боржником зобов`язань, що випливають із Кредитного договору, Поручитель відповідає перед Кредитором як солідарний боржник в тому обсязі, що і боржник. Передбачена п. 2.1. цього Договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник порушить зобов`язання та/або допустить прострочення виконання будь-якого із зобов`язань, зазначених у пунктах 1.2., 1.3., цього Договору (Розділ 2 Договору поруки).

Сторонами у п. 5.1 Договору поруки погоджено, що цей Договір набуває чинності з моменту накладення електронних підписів обох сторін, що прирівнюється до власноручного підпису.

Відповідно до даних протоколу створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису від 18.06.2020, Ігнатович Лілією Петрівною накладено кваліфікований електронний підпис, водночас, від АТ «Таскомбанк» кваліфікований електронний цифровий підпис накладено ОСОБА_2 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем-1 станом на момент звернення до суду умови Кредитного договору не виконані, кредитні кошти у встановлені Договором строку не повернуті, заборгованість станом на 13.01.2021 року становить 221124,56 грн, що складається з 193430,93 грн заборгованість по тілу кредиту; 26881,46 грн заборгованість по відсоткам; 812.17 грн пеня на суму простроченої заборгованості за період з 12.07.2020 по 12.01.2021.

Відповідачі в свою чергу жодним чином не відреагували на наявність даного судового провадження, заперечень не надали, хоча і були належним чином повідомлені про розгляд даної справи судом.

Дослідивши наявні в матеріалах справиі докази, суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Укладений між сторонами Договір є договором кредиту, а отже правовідносини які з нього витікають, регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, що регулюють кредитні правовідносини та норми, що врегульовують питання забезпечення виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач, на підставі ст. 641 та ст. 644 Цивільного кодексу України, взяв на себе зобов`язання перед особами, які його приймуть (акцептують), надавати банківські послуги в порядку та на умовах, передбачених договором.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що для забезпечення виконання вказаного Кредитного договору між Банком та Ігнатович Л.П. (відповідач-2) був укладений Договір поруки, правовідносини за яким регулюються окремими положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За змістом положень ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, укладений між сторонами Договір поруки № Т 28.01.2020 І 8755 від 18.06.2020, та погоджені в ньому умови, в силу положень вищезазначених норм Цивільного кодексу України, дають позивачу підстави для пред`явлення позовних вимог також до Ігнатович Л.П. як солідарного боржника разом з ТОВ «Ромалекс Груп».

З матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, в той час як останнім допущено порушення виконання зобов`язання за Кредитним договором в частині своєчасної сплати кредитних коштів та процентів за користування кредитом, що підтверджується банківськими виписками з особових рахунків відповідача.

Відтак, з виписки по особовому рахунку вбачається, що Банком 18.06.2020 надано відповідачу-1 кредит у розмірі 200000,00 грн.

При цьом у з тієї ж банківської виписки з особового рахунку відповідача-1 слідує те, що за період з 18.06.2020 по 13.01.2021 останнім в погашення кредитного боргу здійснено перерахування коштів: 20.07.2020 - 9000,00 грн; 18.08.2020 - 9000,00 грн; 18.09.2020 - 156,01 грн, що підтверджує систематичність порушення відповідачем як графіку погашення кредиту, так і умов Кредитного договору в цілому.

Позивачем направлено на адресу відповідача-1 та відповідача-2 Вимоги-повідомлення №1095/70 від 27.01.2021, №1094/70 від 27.01.2021 відповідно, з вимогами дострокового повернення кредиту, спираючись на те, що відповідно до умов Кредитного договору Банк, зокрема, має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахування процентів, сплати штрафних санкцій незалежно від строку настання виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Таким чином у зазначених Вимогах-повідомленнях позивач просив відповідачів у 30 денний строк (але не пізніше 45 календарних днів з моменту направлення вимоги) достроково повернути заборгованість по кредиту, що на 13.01.2021 становить: 179139,02 грн - основного боргу; 4749,82 грн - строкової заборгованості за відсотками; 14291,91 грн - простроченого боргу; 22131,64 грн - простроченої заборгованості за процентами; 812,17 грн пені.

За змістом ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Приписами ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З наданої банківської виписки та Графіку погашення кредиту вбачається, що відповідачем систематично здійснюється прострочення повернення чергових частин кредиту, а отже в силу положень ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України у позивача наявне право вимоги дострокового повернення частини кредиту, що залишилася.

Так, як вже зазначалось вище, відповідачем-1 в погашення кредитного боргу здійснено перерахування коштів: 20.07.2020 - 9000,00 грн; 18.08.2020 - 9000,00 грн; 18.09.2020 - 156,01 грн, з яких 6569,07 грн зараховано в погашення тіла кредиту (3333,33 + 3235,73), а 11586,94 грн зараховано в погашення відсотків по кредиту (5666,66 + 5764,27 + 156,01), відповідно до графіку погашення кредиту.

Таким чином, непогашеною сумою тіла кредиту залишилась сума у розмірі 193430,93 грн (200000,00 - 6569,07) та яка підляга підставному стягненню з відповідачів, у зв`язку з порушенням останніми умов Кредитного договору.

Разом з цим, судом перевірено розрахунки позивача щодо нарахування відсотків по кредиту та встановлено, що вони є арифметично вірними, а отже, відсотки за кредитом у розмірі 26881,46 грн також підлягають солідарному стягненню з відповідачів.

Щодо нарахування пені.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалось вище, пунктом 3.3. Кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

Позивачем нараховано відповідачам пеню на суму простроченої заборгованості по відсотках та тілу кредиту за період з 12.07.2020 по 12.01.2021 у розмірі 492,79 грн та 319,38 грн відповідно.

Відтак, факт прострочення відповідачем-1 строків погашення кредиту, встановлений вище, а тому позивачем підставно нараховано відповідачу-1 пеню.

Судом перевірено розрахунки позивача щодо нарахування пені на прострочену заборгованість по відсотках та по тілу кредиту та встановлено, що вони є арифметично вірними, а отже, загальна сума пені у розмірі 812,17 грн підлягає підставному, солідарному стягненню з відповідачів.

Принагідно суд наголошує на тому, що перевіряючи розрахунки позивача, щодо нарахування заборгованості суд спирається на періоди, які визначив для себе позивач, позаяк нарування судом боргу за періоди інші, ніж ті, що визначив позивач, може мати ознаки порушення принципів диспозитивності, рівності сторін, а також ознаки виходу судом за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також до статність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Відтак, суд, спираючись та ті обставини, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, ніж ті, що надані позивачем на підтвердження наявності у відповідачів, обов`язку зі сплати боргу за кредитом (тіло кредиту), відсотками та пені, розцінює докази позивача найбільш вірогідними, а також належними, допустимими та такими, що підтверджують факт заборгованості відповідачів.

Отже, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачів 193430,93 грн боргу за кредитом (тіло кредиту), 26881,46 грн відсотків по кредиту та 812,17 грн пені підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Відтак, на підставі викладеного, суд доходить висновків про повне задоволення позовних вимог та про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 193430,93 грн боргу за кредитом (тіло кредиту), 26881,46 грн відсотків по кредиту та 812,17 грн пені за Кредитним договором №ID8217035 від 18.06.2020.

Принагідно, суд зазначає, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача;у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідачів. Сума судового збору за подання даної позовної складає 3316,86 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромалекс груп" (65098, Одеська обл., місто Одеса, вул. Партизанська, будинок 17, ) та Ігнатович Лілії Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ) 193430,93 грн боргу за кредитом (тіло кредиту), 26881,46 грн відсотків по кредиту та 812,17 грн пені, а також 3316,86 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскар.женню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуаль.ного кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.01.2022.

Суддя А.Ф. Черногуз