РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.01.2022Справа № 910/16688/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімакс Україна»

про стягнення 203.714,79 грн

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

13.10.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімакс Україна» про стягнення 203.714,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 12/01/16 від 12.01.2016, відповідачем було виставлено позивачу рахунок № 1434 від 30.07.2019, а позивачем в свою чергу було перераховано на рахунок відповідача грошові кошті у розмірі 508.554,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2782 від 01.08.2019. Відповідачем було поставлено товар на загальну суму 402.480,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 0808-04 від 08.08.2019 та № 1709-01 від 17.09.2021. Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 12/16-003003 від 02.07.2021 з вимогою повернути грошові кошти за непоставлений товар. Враховуючи те, що відповідачем вимоги викладені у претензії виконано не було та кошти не повернуто, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 203.714,79 грн, з яких 105.463,80 грн основного боргу, 78.886,92 грн пені, 12.888,88 грн інфляційних втрат, 6.475,19 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/16688/21 від 21.10.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

04.11.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2021 відкрито провадження у справі № 910/1688/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 10.11.2021 було 12.11.2021 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 880 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03113, м. Київ, просп. Перемоги, 62-Б, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 10.11.2021, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 22.11.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 880, а отже відповідач мав подати відзив у строк до 07.12.2021 включно.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 10.11.2021 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дімакс Україна» (постачальник, відповідач) та Приватним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод» (покупець, позивач) було укладено договір поставки № 12/01/16 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується протягом терміну дії договору поставити й передати у власність покупця, в покупець зобов`язується приймати та оплачувати майно (далі - товар), перелік і кількість якого визначаються специфікаціями, які з моменту підписання сторонами й проставлення печаток сторін (при наявності), є невід`ємною частиною цього договору. Специфікації повинні мати посилання на цей договір.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставку товару у повному обсязі не здійснив, в зв`язку з чим має повернути сплачені кошти в розмірі 105.463,80 грн. Також позивачем за несвоєчасне виконання зобов`язання з поставки товару нараховану пеню в розмірі 78.886,92 грн та за несвоєчасне повернення коштів нараховано 12.888,88 грн інфляційних втрат та 6.475,19 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.1 договору загальна сума договору визначається сумарною вартістю товару, згідно підписаних сторонами специфікацій. Ціна товару, що поставляється покупцю є договірною і вказується для кожної позиції в специфікаціях.

Вартість товару погоджена сторонами в специфікації включає вартість пакування, маркування та транспортування, згідно умов поставки передбачених договором.

Орієнтовна загальна сума договору становить 499.000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2. договору оплата партії товару, передбаченої конкретною специфікацією, здійснюється в порядку на умовах та строки визначені такою специфікацією.

Згідно з п. 2.3. договору оплата партії товару здійснюється на підставі оригіналу рахунку-фактури, оформленого у відповідності з п. 3.3. даного договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач згідно платіжного доручення № 2782 від 01.08.2019 перерахував відповідачу кошти в розмірі 508.554,00 грн; в призначенні платежу зазначено, що кошти сплачено на підставі рахунку № 1434 від 30.07.2019 по договору № 12/01/16 від 12.01.2016.

Матеріали справи свідчать, що відповідач передав, а позивач прийняв товар вартістю 106.680,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 0808-04 від 08.08.2019.

Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідачем передав позивачу товар вартістю 295.800,00 грн згідно видаткової накладної № 1709-01 від 17.09.2021. При цьому до позовної заяви відповідну накладну позивачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Суд враховуючи положення наведеної норми та за відсутності заперечень відповідача щодо поставки товару позивачу вартістю 295.800,00 грн приходить до висновку, що даний факт не підлягає доказуванню.

Отже, загалом відповідачем здійснено поставку позивачу товару вартістю 402.480,00 грн (106.680,00 грн + 295.800,00 грн).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що відповідач досі товар вартістю 106.074,00 грн позивачу не поставив.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове зобов`язання повернути кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання зобов`язання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Оскільки строк виконання грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати товару не встановлено, позивач вправі вимагати його виконання в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 12/16-003003 від 02.07.2021, в якій позивач вимагав протягом 2 (двох) днів з дати отримання цієї претензії повернути грошові кошти в сумі 106.074,00 грн, що становлять вартість непоставленого товару.

Дана претензія надіслана позивачем на адресу відповідача 02.07.2021 рекомендованою кореспонденцією № 694, та згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет вбачається, що поштове відправлення за трекінгом № 694 вручено відповідачу 06.07.2021.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже відповідач мав повернути попередню оплату у строк до 08.07.2021 включно.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про існування у відповідача зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати в розмірі 106.074,00 грн на підставі вимог ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем розміром попередньої оплати - 105.463,80 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 105.463,80 грн основного боргу.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення з повернення коштів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 12.888,88 грн інфляційних втрат (нарахованих на суму боргу 105.463,80 грн за період з жовтня 2019 року по серпень 2021 року) та 6.475,19 грн - 3% річних (нарахованих на суму боргу 105.463,80 грн за період з 20.09.2019 по 06.10.2021).

Суд приходить до висновку, що позивачем невірно визначено період прострочення повернення коштів, зокрема початковою датою прострочення є 09.07.2021 (за спливом двох днів з моменту отримання відповідачем вимоги про повернення коштів).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За розрахунками суду на суму 105.463,80 грн розмір 3% річних нарахованих за період з 09.07.2021 по 06.10.2021 становить 780,14 грн та суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

За розрахунками суду на суму 105.463,80 грн інфляційні втрати нараховані за період з липня 2021 року по серпень 2021 року становлять -105,67 грн, тобто має місце дефляція.

З огляду на викладене вимоги позивача про стягнення 12.888,88 грн інфляційних втрат та 5.695,05 грн 3% річних необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 78.886,92 грн пені за несвоєчасну поставку товару суд відзначає наступне

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань вчиняється у письмовій формі.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.4 договору визначено, що в разі прострочення поставки партії товару (частини партії товару), покупець має право вимагати, а постачальник за вимогою покупця сплачує останньому договірну санкцію в розмірі 0,1% від вартості партії товару, визначеної специфікацією, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в момент прострочення, за кожний день прострочення поставки.

З доданого до позовної заяви розрахунку пені вбачається, що позивачем нараховано пеню на суму 105.463,80 грн, тобто нарахування здійснено щодо несвоєчасної поставки товару на вказану суму. При цьому позивачем період прострочення визначено з 20.09.2019 по 06.10.2021.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Умовами договору не визначено строк поставки товару, а в п. 3.1 договору зазначено, що поставка партії товару, передбаченої конкретною специфікацією, здійснюється в порядку на умовах та строки визначені такою специфікацією.

Разом з цим, позивачем відповідної специфікації, в якій сторонами визначено строк поставки товару, який сплачено позивачем на підставі рахунку № 1434 від 30.07.2019, на суму 508.554,00 грн не подано.

Матеріали справи не містять жодних інших відомостей коли саме відповідач мав поставити позивачу товар.

За відсутності можливості встановити настання строку виконання відповідачем зобов`язання з постачання товару та відповідно періоду прострочення виконання такого зобов`язання суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 78.886,92 грн пені є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімакс Україна» (03113, м. Київ, просп. Перемоги, 62-Б, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» (36014, м. Полтава, вул. Зіньківська, 6, ) 105.463 (сто п`ять тисяч чотириста шістдесят три) грн 80 коп. основного боргу, 780 (сімсот вісімдесят) грн 14 коп. - 3% річних, 1.593 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто три) грн 66 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова