ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року Справа № 923/1363/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "СИЛА", м. Дніпро

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування", м. Каховка, Херсонська область

про стягнення заборгованості в сумі 880574,39 грн.

без виклику представників сторін

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «СИЛА» () звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «КАХОВСЬКИЙ ЗАВОД ЕЛЕКТРОЗВАРЮВАЛЬНОГО УСТАТКУВАННЯ» () про стягнення відповідно до Договору № 1/21-20 від 03.03.2020 року суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та штрафних санкцій у загальному розмірі 880 574,39 гривень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021 р. даний позов передано на розгляд судді Ярошенко В. П.

Ухвалою суду від 21.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Зазначена ухвала була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом (з повідомленням), та отримана представником відповідача, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення; а 09.11.2021 року була повернута копія такої ухвали, що надсилалась на юридичну адресу позивача із відміткою пошти - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

За таких обставин, суд дійшов висновку, що представники сторін належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подано до суду. На момент розгляду даної справи по суті в матеріалах справи відсутні заяви, клопотання відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Отже, не надання відповідачем відзиву на позовну заяву не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, а також приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

При ухваленні рішення у даній справі суд враховує наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянути впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст.9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ч.2 ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 № 01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008 № 01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 (§ 51).

Таким чином, норми ГПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, враховуючи принцип незмінності складу суду, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд розглянув дану справу строком понад шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

03 березня 2020 р. між ТОВ «ЗАВОД «СИЛА»» (далі по тексту рішення - позивач, постачальник) та ПрАТ «Каховський завод електрозварювального устаткування» (далі по тексту рішення - відповідач, покупець) було укладено Договір №1/21-20 щодо вироблення та поставлення продукції (далі за текстом рішення - Договір).

Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору відповідач взяв на себе зобов`язання прийняти та сплатити за продукцію, яка вказана у відповідній специфікації, що є невід`ємною частиною договору, а позивач поставити продукцію в строки, передбачені відповідною специфікацією.

Відповідно до п.п. 3.1., 4.1., 4.2, 6.1 та 6.2 Договору, ціни на продукцію, яка постачається згідно умов договору вказується у відповідних специфікаціях, які є невід`ємними частинами договору. Позивач зобов`язався поставити продукцію за цим договором на умовах FСА, м. Дніпро, склад ТОВ "Завод "Сила"" автотранспортом Відповідача, згідно правил «Інкотермс» 2010. Термін виготовлення продукції вказується у відповідній специфікації. Достроково виготовлена продукція знаходиться на відповідальному збереженні у Постачальника до її відвантаження. Строк поставки готової продукції автотранспортом відповідача здійснюється протягом 3 днів з дати надання відповідачем автотранспорту.

Відповідно до п. 9.1. Договору, постачальник звільнюється від відповідальності за невиконання обов`язків за цим Договором, якщо це було викликано анулюванням або призупиненням замовлення за вимогою Покупця. У випадках односторонньої відмови Покупця від продукції, яка підлягає постачанню, Покупець зобов`язаний відшкодувати Постачальнику витрати на виконання Договору, понесені останнім на дату надходження відмови.

Згідно з умовами Специфікації № 6 від 17.07.2020 року яка є невід`ємною частиною договору №1/21-20 від 03.03.2020 року, позивач повинен був поставити таку продукцію:

- Колесо кр.БТС001-1435.02.03.00.001 у кількості 8 штук;

- Колесо кр.БТС002-1000.03.03.00.002 у кількості 8 штук.

Відповідно до зазначеної специфікації, сторонами було домовлено зокрема про наступне:

- вартість замовлення становить сімсот сорок дві тисячі вісімдесят гривень 00 копійок;

- виготовлення деталей в повному обсязі згідно з узгодженими кресленнями відповідача;

- строк виготовлення: 90-120 календарних днів з дати отримання авансу;

- умови оплати: 30% аванс, 70% по факту готовності до відвантаження;

- умови постачання: FСА, м. Дніпро, склад ТОВ "ЗАВОД "СИЛА"".

Як свідчать матеріали справи, в гарантійному листі 22/136 від 12.10.2020 року, відповідач просив розглянути позивача можливість розпочати виконання замовлення (колесо кр.БТС001-1435.02.03.00.001- 8 шт., колесо кр.БТС002-1000.03.03.00.002- 8 шт.) та гарантував здійснити авансовий платіж у сумі 222 624 грн в строк до 10.11.2020 року.

Листом від 13.10.2020 року (вих. №1/1310-8) позивач надав відповідь відповідачу щодо задоволення прохання гарантійного листа 22/136 від 12.10.2020 року та повідомив про початок виконання замовлення відповідно до Специфікації №6 до Договору №1/21-20 від 03.03.2020 року.

Листом від 21.12.2020 року (вих. №1/2112-6) Позивач повідомив Відповідача про те, що продукція згідно Специфікації №6 до Договору №1/21-20 знаходиться на фінішній стадії готовності, а також зазначив про порушення зі сторони Відповідача зобов`язання за Гарантійним листом №22/136 від 12.10.2020 року щодо оплати замовлення.

Листом від 13.01.2021 року (вих. №1/1301-4) Позивач повідомив Відповідача про те, що замовлення відповідно до умов Договору №1/21-20 виконано та просив здійснити відповідні розрахунки за ним.

Листом від 26.01.2021 року (вих. №1/2601-4) Позивач в черговий раз повідомив Відповідача про необхідність оплати за виготовлений товар відповідно до умов Договору.

Листом від 28.01.2021 року (вих. №22/80) Відповідач повідомив Позивача про наміри найближчим часом сплатити заборгованість після надходження розрахунків за вже відвантажену продукцію контрагентам.

Листом від 23.02.2021 року (вих. №22/228) Відповідач повідомив Позивача про графік погашення заборгованості згідно Договору №1/21-20 від 03.03.2020 року у сумі 742 080 грн:

- березень 2021 р. - 226624 грн.;

- квітень 2021 р. - 259 728 грн.;

- травень 2021 р. - 259 728 грн.

Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив жодної оплати відповідно до гарантійних листів та строків погашення заборгованості, відтак Відповідач своїми діями скоїв односторонню відмову від продукції, яка підлягала постачанню Позивачем, порушуючи п.9.1 Договору.

Унаслідок порушення виконання грошового зобов`язання за договором, позивач нарахував відповідачу за період з 13.01.2021 по 08.10.2021 інфляційні втрати у розмірі 46305,792 грн, 3 % річних у розмірі 16346,00 грн.

Крім того, позивач нарахував відповідачу штрафні санкції відповідно до п. 10.1 Договору та п. 10.4 Договору.

Відповідно до п. 10.1 Договору, сторони домовились, що у випадку порушення термінів оплати, Відповідач сплачує Позивачу неустойку в розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період порушення.

Так, позивач нарахував відповідачу 1 634,60 грн неустойки за 268 днів прострочення терміну оплати.

Відповідно до п. 10.4 Договору, сторони домовились, що у випадку необґрунтованого відмовлення від отримання виготовленої продукції, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від її вартості.

Так, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 74 208,00 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір поставки.

Зокрема, згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, за частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Так, відповідно до частини 1 статті 692 того ж Кодексу покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором не встановлений інший строк оплати.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання (ст. 173, 174 ГК України). Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до положень статті 689 ЦК України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивачем виконано свої зобов`язання за спірним Договором у повному обсязі: виконано замовлення (виготовлено деталі) відповідно до Специфікації №6 від 17.07.2020 року на суму 742080,00 грн та поставлено товар на склад ТОВ "ЗАВОД "СИЛА"", м. Дніпро.

У свою чергу, судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за спірним Договором не виконав: не здійснив авансовий платіж, не надав на склад ТОВ "ЗАВОД "СИЛА"", м. Дніпро відповідний автотранспорт для відвантаження готової продукції, не здійснив своєчасної повної оплати за виготовлену позивачем продукцію на суму 742080,00 грн, зокрема і за запропонованим відповідачем графіком погашення заборгованості, що свідчить також про односторонню відмову від продукції, визначеної у Специфікації.

Доказів перерахування коштів за виготовлену та поставлену на склад позивачем продукцію у розмірі 742080,00 грн , як і будь-яких заперечень проти позову, відповідачем не надано станом на день розгляду спору, тому позовні вимоги про стягнення 742080,00 грн є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України "боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом".

Сплата інфляційних та річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок 3% річних судом перевірено та встановлено, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно, відтак з відповідача підлягає стягнення 3% річних у розмірі 16 346,00 грн.

Щодо розрахунку інфляційних втрат, суд зазначає, що позивачем він виконаний не вірно, відтак суд наводить власний розрахунок.

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
742080,00грн.14.01.202108.10.2021
Розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Розрахунок інфляційних збитків.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Січень 2021 Вересень 2021101.3 101 101.7 100.7 101.3 100.2 100.1 99.8 101.2107.52742 080.00797 884.4255 804.42
Всього: 55 804.42
Інфляційні збитки за вказані періоди складають 55 804,42 грн.

Разом з тим, зважаючи на те, що суд не має права виходити за межі позовних вимог, інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача у визначеному позивачем розмірі, а саме - 46 305, 79 грн.

Щодо стягнення пені та штрафу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до приписів ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.1 Договору, сторони домовились, що у випадку порушення термінів оплати, Відповідач сплачує Позивачу неустойку в розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період порушення.

Так, виходячи із наведених положень законодавства, суд зазначає, що неустойка, визначена сторонами у п. 10.1 Договору, за своєю правовою природою є пенею, яка не може бути нарахована понад шестимісячного строку прострочення зобов`язання.

Позивач нарахував відповідачу 1 634,60 грн неустойки за 268 днів прострочення терміну оплати.

Суд наводить власний розрахунок пені.

Періоди нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з урахуванням перiоду нарахування 6 мiсяцiв:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
742080,00грн.14.01.202114.07.2021
Процентна ставка пені: Розмір пені у відсотках на день, але не більше подвійної ставки НБУ

Розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума боргу] 2 [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Вказаний відсоток: 0.3% на день

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
14.01.202104.03.20.0061212 198.58
05.03.202115.04.20.006.51311 100.70
16.04.202114.07.20.007.51527 446.79
Всього: 50 746.07
Так, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 50 746,07 грн.

Разом з тим, зважаючи на те, що суд не має права виходити за межі позовних вимог, з відповідача підлягає стягнення пеня у визначеному позивачем розмірі, а саме - 1634,60 грн.

Відповідно до п. 10.4 Договору, сторони домовились, що у випадку необґрунтованого відмовлення від отримання виготовленої продукції, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від її вартості.

Так, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 74 208,00 грн. Такий розрахунок штрафу перевірено та визначено, що він здійснений арифметично та методологічно вірно, є правомірним, відтак штраф у розмірі 74 208,00 грн підлягає стягненню з відповідача.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та штрафних санкцій у загальному розмірі 880 574,39 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Так, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 13208,63 грн покладаються на відповідача по справі.

Позивачем заявлено до стягнення також 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц, де, зокрема, зазначено на таке. "Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення."

Так, в якості доказів понесених витрат на оплату послуг адвоката у суді першої інстанції, позивач надав суду: Договір про надання правової допомоги № 49 від 06.10.2021 року, укладений між позивачем та адвокатом Мізевич Дмитром Анатолійовичем, Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до зазначеного Договору від 11.10.2021 року, платіжне доручення № 331 від 11.10.2021 року на суму 5000,00 грн (із зазначенням в призначенні платежу: за послуги з надання правової допомоги згідно Договору № 49 від 06.10.2021), ордер на надання правової допомоги.

Предметом Договору про надання правової допомоги № 49 від 06.10.2021 року є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта (позивача по справі) у судах України з приводу стягнення заборгованості ПАТ «КАХОВСЬКИЙ ЗАВОД ЕЛЕКТРОЗВАРЮВАЛЬНОГО УСТАТКУВАННЯ» () за Договором № 1/21-20 від 03.03.2020 року (п.1 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правової допомоги № 49 від 06.10.2021 року, вартість однієї години надання послуг за договором - 20% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на дату надання послуг.

Відповідно до п. 3.5 Договору про надання правової допомоги № 49 від 06.10.2021 року, факт надання послуг підтверджується Актом виконаних робіт, який повинен бути підписаний сторонами Договору.

Відповідно до підписаного Акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 11.10.2021 року, сторони засвідчили факт прийому позивачем роботи (наданих послуг) пов`язаних зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів та інших дій на виконання умов Договору, виконаної Адвокатом відповідно до умов зазначеного Договору, а саме:

1) ознайомлення з наданими Клієнтом документами з предмету спору та надання юридичної консультації для захисту прав та законних інтересів останнього за фактом боргових правовідносин з ПАТ «Каховський завод електрозварювального устаткування» -1,20 година;

2) складання та подання позовної заяви до Господарського суду Херсонської області про стягнення заборгованості з ПАТ «Каховський завод електрозварювального устаткування» в інтересах клієнта 11.10.2021 р. - 3 години.

Так, загальна сума гонорару відповідно до Акту, яку Клієнт повинен сплатити Адвокату відповідно до Розділу 3 Договору становить 5 000 гривень (20% мінімальної заробітної плати на дату надання послуг 1200 грн. х 4,20 годин).

Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, суд вважає, що відображена у них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах справи.

Отже, позивачем доведено обставини надання йому послуг професійної правничої допомоги при розгляді справи №923/1363/21 у господарському суді Херсонської області та обґрунтовано заявлений до стягнення розмір цих послуг, відтак вимога позивача щодо стягнення 5000,00 витрат на правничу допомогу є правомірною та підлягає задоволенню.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 123, 126, 129, 232-240 ГПК України, суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «КАХОВСЬКИЙ ЗАВОД ЕЛЕКТРОЗВАРЮВАЛЬНОГО УСТАТКУВАННЯ» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «СИЛА»» () суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та штрафних санкцій у сумі 880 574,39 грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «КАХОВСЬКИЙ ЗАВОД ЕЛЕКТРОЗВАРЮВАЛЬНОГО УСТАТКУВАННЯ» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «СИЛА»» () судовий збір у розмірі 13208,63 грн, понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

3. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 12.01.2022.

Суддя В.П.Ярошенко