ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про відмову у видачі судового наказу

10 січня 2022 року м.Харків Справа № 913/2/22
Провадження № 14/913/2/22
Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А., розглянувши в порядку наказного провадження заяву від 31.12.2021 № 895 Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області
до боржника Приватного підприємства «Вітал», м. Київ
Заява обґрунтована неналежним виконанням з боку боржника Приватного підприємства «Вітал» взятих на себе зобов`язань за договором про постачання теплової енергії від 01.04.2016 № 31 в частині своєчасної оплати за поставлену теплову енергію за січень, лютий, березень та грудень 2017 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2022 заяву про видачу судового наказу передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.
Розглянувши заяву про видачу судового наказу, суд встановив наступне.
Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проте, як вбачається з поданої заяви, окрім суми основної заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних, заявником заявлено вимогу про стягнення пені в сумі 1124,89 грн.
За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В силу приписів ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
У відповідності до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що вимога про стягнення пені є вимогою про стягнення штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, а сама пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання та відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Відтак, заявлена заявником вимога про стягнення пені за неналежне виконання зобов`язань за договором хоча й має грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, тобто вимога заявника в цій частині не відповідає ч. 1 ст. 148 ГПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.
За змістом ч. 3 ст. 152 ГПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.
Враховуючи, що в заяві про видачу судового наказу міститься вимога про стягнення пені в розмірі 1124,89 грн, яка за своєю правовою природою не є вимогою про стягнення грошової заборгованості за договором та не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд дійшов висновку, що відсутні підстави у видачі судового наказу згідно поданої Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради заяви за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Вітал» пені за неналежне виконання зобов`язань за договором про постачання теплової енергії від 01.04.2016 № 31.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду у позовному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 147, 148, 152, 153, 154, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Відмовити Комунальному спеціалізованому теплозабезпечуючому підприємству «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Вітал» 1124,89 грн пені за неналежне виконання зобов`язань за договором про постачання теплової енергії від 01.04.2016 № 31.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 10.01.2022 та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст. 256 ГПК України, та порядку, визначеному п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Є.А. Лісовицький