ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Справа № 903/858/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Василишин А.Р. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 27.05.2020 р. у справі № 903/858/17 (суддя Кравчук А.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Зенченко Любові Іванівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська нафтова компанія"

про визнання права власності на земельну ділянку та її витребування

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Зенченко Любов Іванівна звернулася до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська нафтова компанія" про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку загальною площею 0,3828 га, розташовану в с. Рованці Луцького району Волинської області, кадастровий номер :04:001:0971 та витребування вказаної земельної ділянки у відповідача.

13.02.2020 р. до Господарського суду Волинської області надійшло клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 903/858/17 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та наданням можливості вступити у спадщину.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28.02.2019 р. провадження у справі №903/858/17 зупинено до здійснення правонаступництва та залучення до участі у справі правонаступника Фізичної особи - підприємця Зенченко Любові Іванівни.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.05.2020 р. провадження у справі №903/858/17 за позовом Фізичної особи - підприємця Зенченко Любові Іванівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська нафтова компанія" про визнання права власності на земельну ділянку та її витребування - закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наступним:

- ОСОБА_1 було відомо про смерть ОСОБА_2 , він мав об`єктивну можливість завчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки судом задоволено його заяву про зупинення провадження у справі з метою вступу у спадщину, проте такою можливістю він не скористався, доказів протилежного суду не подав;

- ОСОБА_1 доказів на підтвердження статусу підприємця суду не подав, отже матеріалами справи не підтверджено можливості правонаступництва позивача;

- враховуючи смерть позивача, відсутність заяв про залучення спадкоємця до участі у справі в якості позивача, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, адвокат Рева Д.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду про закриття провадження у справі та направити її до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції надсилав вимогу про надання інформації про прийняття спадщини ОСОБА_1 не за його місцем реєстрації, а на невірну адресу. Усі листи, які були направлені судом першої інстанції ОСОБА_1 повертались до суду із відміткою "за закінченням строку зберігання". Подібна відмітка не давала суду обґрунтованих процесуальних підстав для підтвердження факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема, не визначала чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що ОСОБА_1 не вступив у спадщину після смерті ОСОБА_2 . Так, ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї матері, що підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру від 18.02.2020 р. Спадкова справа № 345/2019 була відкрита Ківерцівською державною нотаріальною конторою 01.08.2019 р. за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2 .

Одночасно скаржник подав до суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 27.05.2020 р. у справі № 903/858/17.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 р. ОСОБА_1 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 27.05.2020 р. у справі № 903/858/17. Відкрито провадження за апеляційною скаргою, розгляд скарги призначено на 12.01.2022 р. об 14:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 р. клопотання представника ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.01.2022 р. № 01-05/13 у зв`язку із відпусткою судді-члена колегії суддів - Мельника О.В. у період з 10.01.2022 р. по 14.01.2022 р. включно, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022 р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя Василишин А.Р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду. Враховуючи положення ст. 197 ГПК України, клопотання представників сторін, суд призначив судове засіданні у даній справі в режимі відеоконференції за допомогою додатку EASYCON.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинська нафтова компанія" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідач зазначає, що апелянт не підтвердив належними доказами того, що ОСОБА_1 має право звертатися до суду із даною апеляційною скаргою, а також те, що він являється спадкоємцем позивача. Вказує, що спірна земельна ділянка належала ПВКФ "Алькор", а ОСОБА_2 була власником суб`єкта господарювання. Таким чином, апелянт, який вважає себе спадкоємцем ОСОБА_2 , міг би успадкувати спірну земельну ділянку тільки через корпоративні права на ПВКФ "Алькор". ОСОБА_2 добровільно відчужила в 2006 році права на ПВКФ "Алькор" і з того часу приймати будь-які рішення щодо його ліквідації та переведення на себе прав на земельну ділянку, яка була колись у власності цього підприємства не мала.

Відповідач звертає увагу суду на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.02.2010 р. по справі № 2-852/10 було визнано за ОСОБА_3 право власності на ПВКФ "Алькор". В мотивувальній частині цього рішення встановлено що ОСОБА_3 є законним власником ПВКФ "Алькор" з 09.02.2007 р. Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 14.05.2010 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.06.2011 р.

На момент відкриття спадщини ОСОБА_2 не належали ні корпоративні права на ПВКФ "Алькор", яке було ліквідовано 07.06.2013 р. - ОСОБА_3 , ні право власності на спірну земельну ділянку. Окремо наголошує, що згідно ст. 1218 ЦК України, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки ОСОБА_2 не належало ніяких прав на спірну земельну ділянку, то і ніяких прав до спадкоємця ОСОБА_1 перейти не може. Якщо апелянт вважає себе таким, що має право на спірну земельну ділянку, то йому слід звернутися з окремим позовом до суду.

Відповідач також вказує, що листом від 28.10.2021 р. № 1101/1.19/2-21, Боратинською сільською радою Луцького району Волинської області надано відповідь адвокату Мартіросяну А.Г. на його адвокатський запит, згідно якої вбачається, що апелянт не проживає за вказаним місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 ) останні 3 роки, що також підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2021 р., яке набрало законної сили. Відповідач вважає, що інформація, викладена у апеляційній скарзі, що апелянт постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 спростовується доданими до даного відзиву документами.

Представник ТОВ "Волинська нафтова компанія" надіслав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі.

Представник ТОВ "Волинська нафтова компанія" надіслав до суду заяву, в якій просить суд його клопотання про участь у судовому засіданні 12.01.2022 р. об 14:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - залишити без розгляду.

В судове засідання 12.01.2022 р. представники сторін до апеляційного господарського суду не з`явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Представник скаржника не зміг реалізувати своє право на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки засідання не відбулося з технічних причин, про що представник повідомив суд у телефонному режимі, що також підтверджується актом щодо неможливості проведення засідання в режимі відеоконференцзв`язку від 12.01.2022 р., складеним Північно-західним апеляційним господарським судом.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 197 ГПК України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою; ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Враховуючи приписи процесуального закону, беручи до уваги те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами без участі представника скаржника.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, зазначає наступне.

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку загальною площею 0,3828 га, розташовану в с. Рованці Луцького району Волинської області, кадастровий номер :04:001:0971 та витребування її у відповідача.

Предметом апеляційного перегляду є питання щодо наявності/відсутності підстав для закриття судом першої інстанції провадження у справі у зв`язку із смертю ФОП Зенченко Л.І. у спірних правовідносинах, предметом яких є визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку та її витребування у відповідача, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Апеляційний господарський суд під час розгляду даного питання виходить з такого.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Під час вирішення питання щодо закриття провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України, серед іншого, слід з`ясувати, чи не припинилися внаслідок смерті фізичної особи права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Адже, суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Процесуальне правонаступництво є тісно пов`язаним з матеріальним, оскільки передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві, тому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. На підтвердження вказаного свідчить тлумачення змісту статті 52 ГПК України, згідно з якою у випадку заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії процесу. Тобто підставою для виникнення процесуального правонаступництва є матеріальне правонаступництво або інша заміна осіб у матеріальних правовідносинах, тоді як моментом настання процесуального правонаступництва, з урахуванням змісту частини першої статті 52 ГПК України, є постановлення судом ухвали про залучення до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи.

Таким чином, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 ГПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Отже, суд, встановивши обставини припинення суб`єкта господарювання (щодо юридичної особи - ліквідація, щодо фізичної особи факт смерті або оголошено її померлою), має з`ясувати обставини припинення цієї особи, зокрема чи внаслідок припинення цієї сторони - суб`єкта господарювання має місце правонаступництво, чи не припинились зобов`язання у зв`язку з припиненням (ліквідацією або смертю) цієї особи, чи допускають спірні правовідносини правонаступництво.

Статтею 1219 ЦК України встановлено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, вбачається, що при вирішенні питання про заміну учасника справи судам необхідно встановити коло всіх спадкоємців померлого, які прийняли спадщину (за законом або за заповітом).

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі № 903/858/17 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України, вказав, що ОСОБА_1 було відомо про смерть ОСОБА_2 (позивача), він мав об`єктивну можливість завчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки судом задоволено його заяву про зупинення провадження у справі, з метою вступу у спадщину, проте такою можливістю він не скористався, доказів протилежного суду не подав.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що як слідує із матеріалів справи, суд першої інстанції надсилав ОСОБА_1 (скаржнику) лист про надання інформації щодо вступу у спадщину від 05.02.2020 р. на адреси: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (т. 2, а. с. 104).

В той час, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 з 20.02.2013 р. по теперішній час (23.07.2021 р. дата видачі довідки), що підтверджується долученою до апеляційної скарги довідкою Боратинської сільської ради від 23.07.2021 р. № 1784 (т. 3, а. с. 17).

Обставина реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 підтверджується також довідкою Центру надання адміністративних послуг Боратинської сільської ради від 27.10.2021 р. № 2731, в якій вказано, що ОСОБА_1 був зареєстрований за вказаною адресою в період з 20.02.2013 р. по 03.10.2021 р. Вибув 03.10.2021 р. на підставі судового рішення від 16.06.2021 р. (т. 3, а. с. 97).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 лист суду від 05.02.2020 р. про надання інформації про вступ у спадщину, направлений за адресою: АДРЕСА_3 , - не отримував, даний лист був повернутий до суду із відміткою "за закінченням строку зберігання". В свою чергу, подібна відмітка не давала суду обґрунтованих процесуальних підстав для підтвердження факту належного повідомлення ОСОБА_1 (скаржника), зокрема, не визначала чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання.

При цьому, ухвала суду першої інстанції від 10.03.2020 р. про поновлення провадження у справі взагалі не направлялася ОСОБА_1 , що вбачається із самої ухвали суду та списку розсилки кореспонденції по даній справі (т. 2, а. с. 112, 113). Колегія суддів вказує, що хоч процесуальний статус ОСОБА_1 у даній справі не визначено, однак, подаючи до суду клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 227 ГПК України (т. 2. а.с. 69), він має правомірні очікування набути статусу позивача у спірних правовідносинах у зв`язку із правонаступництвом на підставі ст. 52 ГПК України.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилається на те, що згідно листа Першої Луцької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Волинській області № 18/01-16 від 09.01.2020 р., № 79/01-16 від 21.01.2020 р., спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась (т. 2, а.с. 97, 101). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру інформація щодо спадкової справи та виданого на її підставі свідоцтва про право на спадщину - відсутня (т. 2, а. с. 102).

Проте, вказані висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам, які були встановлені апеляційним судом при перегляді ухвали суду. Судом апеляційної інстанції встановлено, що Перша Луцька державна нотаріальна контора здійснювала пошук за невірною датою смерті ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість вірної 04.02.2019 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 05.02.2019 р. (т. 2, а. с. 70).

Також як установив суд, скаржник надав до апеляційної скарги копію довідки Чорноморської міської державної нотаріальної контори від 19.02.2020 р. № 59470413, яка свідчить про перебування у провадженні нотаріальної контори спадкової справи № 64543232 до майна померлої ОСОБА_2 (т. 3, а. с. 16).

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилається на те, що ОСОБА_1 доказів на підтвердження статусу підприємця суду не подав, отже матеріалами справи не підтверджено можливості правонаступництва позивача.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки згідно із ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами ч. ч. 2, 4 цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Статтею 26 ЦК України передбачено, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З наведених норм законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, відповідно до якої право на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "фізична особа-підприємець" сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право - і дієздатністю, та не обмежує їх.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 р. у справі № 910/16713/15.

Аналізуючи положення ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України, колегія суддів вказує, що прийняття спадщини є безумовним і беззаперечним переходом всіх прав і обов`язків від померлої особи до спадкоємців.

З огляду на те, що суд першої інстанції не встановив (дослідив) обставин щодо спадкоємців (за законом або за заповітом) померлої ОСОБА_2 , до яких перейдуть всі права і обов`язки від померлої, враховуючи наявність спадкової справи № 64543232 до майна померлої ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку щодо закриття провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

В той же час, апеляційний господарський суд констатує, що предметом апеляційного розгляду є питання щодо наявності/відсутності підстав для закриття судом першої інстанції провадження у справі у зв`язку із смертю ФОП ОСОБА_2 у спірних правовідносинах, предметом яких є визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку та її витребування у відповідача, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України, тому суд позбавлений процесуальної можливість здійснювати та встановлювати обставини обгрунтованості чи необгрунтованості даного позову. Відповідно обставини, на яких акцентує увагу відповідач, у відзиві на апеляційну скаргу, судом не досліджуються з огляду на предмет апеляційного оскарження.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 271, ст. 275 ГПК України, у випадках, зокрема, скасування судом апеляційної інстанції ухвал про закриття провадження у справі, справа (заява) передається на розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, а також те, що ухвала Господарського суду Волинської області від 27.05.2020 р. у справі № 903/858/17 прийнята з порушенням норм процесуального законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням даної справи до місцевого суду для продовження розгляду.

Судові витрати у зв`язку з переданням справи на розгляд до суду першої інстанції апеляційним судом не розподіляються, позаяк підлягають розподілу за підсумками розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 280-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 27.05.2020 р. у справі № 903/858/17 - скасувати.

3. Справу передати до Господарського суду Волинської області для продовження розгляду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022р

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Гудак А.В.