РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2022Справа № 910/13143/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Вектор Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ"

про стягнення 1062702,76 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Вектор Груп" (далі - позивач) боргу та санкцій за договором поставки №16831/53-124-01-20-12614 від 13.10.2020, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань вчасно та повністю оплатити поставлений йому товар. Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар сумі у 998358,15 грн, 49820,55 грн інфляційних втрат та 14524,06 грн 3% річних.

У зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_1 , відповідну позовну заяву передано на розгляд судді Сташківу Р.Б. відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 відкрито провадження у справі №910/13143/21 за вказаними позовними вимогами, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог, вважає, що останні є безпідставними та необґрунтованими. Відповідач вказує, що позивачем на виконання умов спірного договору відповідно до видаткової накладної №10 від 22.12.2020 було поставлено товар на загальну суму 1759118,87 грн, проте п. 4.1 договору визначено, що загальна вартість (ціна) товару по договору становить 1801412,24 грн, на думку відповідача, позивач не виконав умови договору з поставки товару у повному обсязі, а тому строк оплати за частково поставлений товар є таким що не настав.

Окрім того, відповідач вказує, що незважаючи на ненастання строку оплати за поставлений товар ним було здійснено повну оплату за поставлений товар, що підтверджується копіями платіжних доручень долучених до відзиву, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу.

Також, відповідач заперечив проти вимог позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки дані вимоги є незаконними та безпідставними. Враховуючи, що строк на оплату поставленого товару не настав, відповідач не є боржником який прострочив виконання зобов`язання. Разом з тим, відповідач вказує, що позивачем застосовано неправильні математичні методики під час розрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат, а тому дані вимоги позивача є неправомірними.

Відповідач заперечив щодо заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є надмірно завищеним, безпідставним та таким що непідтверджений належними та допустимими доказами.

У відповіді на відзив від 07.12.2021 позивачем було зазначено, що доводи відповідача викладені у відзиві стосовно ненастання строку оплати за поставлений товар є безпідставними, а ототожнення відповідачем ціни договору та вартості поставленого товару слід вважати хибним, проте навіть незважаючи на дану обставину, відповідно до ст. 692 ЦК України на відповідача покладається обов`язок оплатити ціну поставленого товару. Крім того, позивач вказує, що оплата відповідачем суми основного боргу після подання даної позовної заяви є підставою для закриття провадження в даній частині, а не підставою для відмови у задоволення позовних вимог в даній частині.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 21.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техно Вектор Груп» (далі - постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Відокремлений підрозділ «Хмельницька АЕС» (далі - покупець) укладено договір поставки №16831/53-124-01-20-12614 від 13.10.2020 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД Товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору строк поставки товару становить протягом 70 календарних днів з дати укладення сторонами договору.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Договору ціна товару по договору становить 1501176,87 грн, крім того ПДВ 20 % 300235,37 грн. Всього: ціна договору 1801412,24 грн. Ціна за одиницю товару, загальна ціна та кількість товару по договору визначається специфікацією №1.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1 Договору).

Додатком №1 до Договору (Специфікація) від 13.10.2020 сторонами погоджено найменування товару, його кількість та вартість.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов Договору було здійснено поставку товару на загальну суму 1759118,87 грн. (з урахуванням ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №10 від 22.12.2020, яка підписана представником відповідача 23.12.2020 без будь-яких зауважень щодо кількості, якості та строків поставки товару.

Вказані обставини підтверджуються залученими до матеріалів справи копіями Договору, Додатку № 1 до Договору (Специфікація), вищевказаною видатковою накладною та не оспорюються сторонами.

З залучених до матеріалів справи копій платіжних доручень (зокрема, із зазначеного призначення платежу) слідує, що відповідач станом на дату подання позовної заяви за отриманий товар розрахувався частково на суму 760760,72 грн (разом з ПДВ), наступним чином та в наступні дати: платіжне доручення №1321 від 19.02.2021 на суму 120000 грн, платіжне доручення №1426 від 22.02.2021 на суму 174760,72 грн, платіжне доручення №1475 від 24.02.2021 на суму 110000 грн, платіжне доручення №1538 від 26.02.2021 на суму 180000 грн, платіжне доручення №3446 від 26.04.2021 на суму 30000 грн, платіжне доручення №3528 від 28.04.2021 на суму 21000 грн, платіжне доручення №3964 від 14.05.2021 на суму 125000 грн.

Листом №01-9285/04-вих від 24.06.2021 у відповідь на претензію позивача відповідач повідомив, що заборгованість за Договором в сумі 998358,15 грн виникла внаслідок ситуації, яка склалась на ринку електричної енергії України, а саме із затримкою розрахунків з відповідачем за фактично відпущену електроенергію. Також, відповідач зазначив, що погашення заборгованості за спірним Договором буде здійснюватись з урахуванням розрахунків за фактично відпущену електричну енергію та першочергових платежів відповідача.

Окрім того, разом із відзивом на позовну заяву відповідачем було подано докази на підтвердження здійснення повної оплати за поставлений товар, зокрема, копії платіжних доручень №6679 від 28.08.2021 на суму 240000 грн, №6793 від 01.09.2021 на суму 250000 грн, №6846 від 03.09.2021 на суму 240000 грн, №7093 від 09.09.2021 на суму 268358,15 грн, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України є підставою для закриття провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 998358,15 грн.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Пунктом 3.2 Договору поставка товару здійснюється транспортом і за рахунком постачальника на умовах DPI згідно Інкотермс 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: Хмельницька відділення ВП "Складське господарство"/склад №10, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницька область.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар вартістю 1759118,87 грн, що підтверджується видатковою накладною №10 від 22.12.2020, яка підписана представником відповідача 23.12.2020.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умовами відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що кінцевою датою оплати за поставлений товар є 08.02.2021, проте, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів оплати, відповідач в порушення умов договору здійснив повний розрахунок за поставлений товар з урахуванням часткових оплат лише 09.09.2021, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Заперечення відповідача щодо ненастання строку оплати за поставлений товар судом відхиляються, оскільки відповідно до п. 5.1 Договору обов`язок оплатити товар виникає у відповідача з дати поставки товару, а не з дати виконання позивачем зобов`язання щодо поставки товару на суму визначену як ціна договору.

Суд вказує, що долучена до матеріалів справи видаткова накладна не містить жодних зауважень щодо якості та кількості поставленого товару, у зв`язку з чим поставлений позивачем товар є таким, що прийнятий відповідачем без зауважень та підлягав оплаті до 08.02.2021.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 49820,55 грн інфляційних втрат (у період з лютого 2021 по червень 2021) та 14524,06 грн - 3% річних (у період з 08.02.2021 по 03.08.2021).

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи заперечення відповідача щодо невірного визначення позивачем строку оплати товару, судом здійснено власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 14442 грн.

При перевірці розрахунків штрафних та фінансових санкцій судом встановлено, що позивач помилково починає рахувати період прострочення з 08.02.2021 враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, про що вказано у ст. 253 Цивільного кодексу України.

Так, за умовами п. 5.1 Договору відповідач зобов`язаний оплатити поставлений товар протягом 45 календарних днів з дати поставки товару, оскільки датою поставки товару є 23.12.2020, то кінцевою датою оплати за поставлений товар є 08.02.2021, а першим днем періоду прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідача має рахуватися з 09.02.2021.

Суд перевіривши правильність здійснених позивачем нарахувань дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 49820,55 грн інфляційних втрат.

Судові витрати по оплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Оскільки провадження у справі в частині 998358,15 грн підлягає закриттю, то сплачена позивачем частина судового збору в сумі 14975,37 грн може бути повернута останньому на підставі його заяви.

Щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та заперечень відповідача щодо покладення на нього таких витрат, то судом враховано наступне.

Позивачем заявлено до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 5000 грн.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір про надання правової допомоги від 26.07.2021;

- рахунок-фактура № 26/07/21-1Р від 26.07.2021 на суму 5000 грн.;

- платіжне доручення від 04.08.2021 на суму 5000 грн.;

- ордер від 03.08.2021 на надання правничої (правової) допомоги.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У своїх запереченнях щодо заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначив, що дана справа не відноситься до категорії складних справ, а тому заявлена сума є завищена та необґрунтована.

Як вбачається з наданого позивачем до справи Договору про надання правової допомоги від 26.07.2021, сторонами було визначено суму гонорару за надані адвокатом послуги у сумі 5000 грн.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано суду доказів з метою доведення завищення вартості понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно правомірно заявленим позовним вимогам, а саме в сумі 4993,62 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 130, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині стягнення 998358,15 грн заборгованості.

У решті позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Вектор Груп" (вул. Старобілоуська, буд. 25-А, м. Чернігів, 14017; ідентифікаційний код 39496530) 14442 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок дві) грн 3% річних, 49820 (сорок дев`ять тисяч вісімсот двадцять) грн 55 коп. інфляційних втрат, 963 (дев`ятсот шістдесят три) грн 94 коп. судового збору та 4993 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто три) грн 62 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків