ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" січня 2022 р. Cправа № 902/848/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шушковій А.П.

За участю представників:

позивача Дудчик О.М., ордер серія АВ №1009999 від 12.08.2021;

відповідача не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Дочірнього підприємства "Тиврівський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" (вул. Шевченка, буд. 5, смт. Тиврів, Тиврівський район, Вінницька область, 23300)

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 67930,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Тиврівський райгроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 стягнення заборгованості у сумі 67 930,67 грн., з яких: 56 017,88 грн. - основного боргу, 8 160,49 грн. - інфляційних втрат, 3 752,30 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу №50 від 03.09.2021 в частині оплати товару.

20.08.2021 господарським судом на виконання вимог ч.ч. 6,7 ст. 176 Господаоського процесуального кодексу України було здійснено запит до Гніванської міської територіальної громади щодо встановлення відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персольнальних даних громадянина ОСОБА_1 .

10.09.2021 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов лист від Виконавчого комітету Гніванської міської ради №06-33/3071 від 01.09.2021, відповідно до якого суду надано інформацію щодо дати народження та місця реєстрації громадянина ОСОБА_1 .

Ухвалою від 13.09.2021 суд постановив відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання).

05.11.2021 на адресу суду надійшло клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу.

Ухвалою від 10.11.2021 суд постановив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, продовжити строк підготовчого провадження по справі на 30 днів та підготовче засідання у справі призначити на 02.12.2021.

Ухвалою суду від 02.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/848/21 для судового розгляду по суті на 11 січня 2022 р.

Крім того, в зв`язку з неотриманням відповідачем ухвал суду за зареєстрованою адресою, суд вирішив здійснити виклик такої особи як відповідача у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

На визначену судом дату з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач правом участі в судовому засідання не скористався. При цьому суд зважає, що усі ухвали направлені на адресу відповідача (згідно наданої Виконавчим комітетом Гніванської міської ради інформації про місце реєстрації відповідача), повернуті до суду засобами поштового зв`язку з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою". Також, 06.12.2021 судом було розміщено оголошення на веб-порталі судової влади (сайт Господарського суду Вінницької області) про розгляд зазначеної справи, в якій відповідачем є ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.3,7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 910/15442/17.

За таких обставин, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 11.01.2022р. судом долучено вступну та резолютивну частину рішення до матеріалів справи без її проголошення, в зв`язку з неявкою представників сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

03.09.2019 між Дочірнім підприємством "Тиврівський райгроліс" (позивач, в договорі Продавець) та Фізичною особою-підприємцем Біліченком Євгеном Олександровичем (відповідач, в договорі Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № 50 (далі Договір), відповідно до п 1.1. якого Продавець зобов`язується передати у власність, а Покупець прийняти і оплатити товари: лісо продукцію.

Ціни вказані за 1 м3 в гривнях. Лісопродукція оплачується згідно цін, діючих на момент відгрузки лісопродукції (ціни франко-верхнього складу) на погрузочному майдані на ділянці, погрузка і вивіз продукції за рахунок Покупця (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2. Договору кількість та ціна товару вказується у відповідних документах, накладних та податкових накладних.

Згідно п. 2.3. Договору оплата за продукцію проводиться попередньо (передоплата частинами).

Розділом 3 Договору визначено, що у випадку невиконання зобов`язань за даним договором однією із сторін вона несе відповідальність, відповідно до чинного законодавства.

Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 03.02.2020 р. за місяць до закінчення терміну дії договору він може бути продовжений або укладений на новий термін (п 4.5. Договору).

Судом встановлено, що позивач свої обов`язки за договором в частині відпуску лісо продукції виконав належним чином, передавши відповідачу продукцію на загальну суму 218017,88 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними (а.с. 13-35).

Між сторонами було проведено звірку взаємних розрахунків за період з 01 січня 2019 року по 15 вересня 2020 року, про що було складено та підписано відповідний Акт звірки. За даними як позивача та і відповідача кінцеве сальдо (борг відповідача) на кінець такого періоду становив 60017,88 грн (а.с. 50).

Після підписання вказаного Акту звірки Відповідачем було здійснено ще один платіж в рахунок погашення заборгованості, а саме 19 липня 2021 року сплачено 4000,00 грн.

З огляду на викладене відповідач за поставлений товар розрахувався частково на загальну суму 162000,00 грн, що стверджується наявними в матеріалах справи прибутковими касовими ордерами та платіжним дорученням (а.с. 36-49).

На день подачі позову до суд заборгованість відповідача перед позивачем становить 56017,88 грн.

Відповідачем зазначені обставини жодним чином не спростовані.

Не сплата відповідачем заборгованості за поставлену продукцію стала підставою звернення позивача до суду про стягнення заборгованості у сумі 67 930,67 грн., з яких: 56 017,88 грн. - основного боргу, 8 160,49 грн. - інфляційних втрат, 3 752,30 грн. - 3% річних.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Як свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 01.04.2021 діяльність ОСОБА_1, як Фізичної особи - підприємця є припиненою.

Разом з тим, з огляду на положення ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язав пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, оскільки основне зобов`язання за Договором не припинилося.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 року у справі № 6-125цс13 передбачено, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з відповідного реєстру) зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати; фізична особа-підприємець відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

До таких же висновків дійшла і Велика палата Верховного суду в постанові від 05.06.2018 по справа № 338/180/17. Зокрема в цій же постанові Велика палата Верховного суду дійшла висновку, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 20 ГПК України, даний спір є підсудним саме господарському суду, що крім іншого підтверджується і судовою практикою, а саме постановою Великої палати Верховного суду від 05.06.2018 по справі № 338/180/17.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті товару.

В силу ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобов`язання за Договорами в частині проведення розрахунків за продукцію, відповідачем виконувались не належним чином.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 56017,88 грн. правомірною та обґрунтованою.

Крім суми основного боргу, у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, позивачем заявлено до стягнення 8160,49 грн. - інфляційних втрат та 3752,30 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, за період зазначений позивачем та з урахуванням часткових проплат помилок не виявив тому заявлені до стягнення 8160,49 грн. - інфляційних втрат та 3752,30 грн. - 3% річних підлягають задоволенню як такі що передбачені законом.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч. 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

Натомість відповідачем не надано суду належних доказів на спростовування заявлених позовних вимог, в тому числі щодо здійснення повної оплати за поставлений товар.

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, суд зазначає, що в позовній заяві позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу, дані витрати підтверджуються Договором про надання правової (правничої) допомоги №02-08/21-1 від 02.08.2021, Додатком №1 від 02.08.2021 до Договором про надання правової (правничої) допомоги №02-08/21-1 від 02.08.2021 в якому визначено фіксований розмір гонорару в сумі 5000,00 грн та робота за яку даний гонорар виплачується, Ордером серія АВ №1009999 від 12.08.2021, довіреністю №02-08/21 від 02.08.2021, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №619 від 27.10.2008.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зазначає, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен. Даний висновок викладений у постанові Верховного суду по справі №640/18402/19 від 28.12.2020 р.

Дослідивши докази, надані представником позивача в підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено, що заявлені витрати підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат понесених позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

У п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України вказано, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному ч. 5 ст. 126 ГПК України не подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з громадянина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Дочірнього підприємства "Тиврівський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" (вул. Шевченка, буд. 5, смт. Тиврів, Тиврівський район, Вінницька область, 23300, ідент. код 36242358) 56017,88 грн. - основного боргу, 8160,49 грн. - інфляційних втрат, 3752,30 грн - 3% річних, 2270,00 грн витрат зі сплати судового збору та 5000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти позивача: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 18 січня 2022 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Шевченка, буд. 5, смт. Тиврів, Тиврівський район, Вінницька область, 23300)

3 - відповідачу ( АДРЕСА_1