РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.01.2022Справа № 910/17746/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосвіт Україна», м. Київ

до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», м. Київ

про стягнення 18 427,71 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосвіт Україна» (далі - ТзОВ «Автосвіт Україна»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (далі - ДП «СВЦ»/відповідач) про стягнення 18 427,71 грн, у тому числі: 15 000,00 грн - основного боргу, 1 135,70 грн - пені, 1 796,41 грн - інфляційних втрат та 495,60 грн - 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки за кодом ДК 021:20-9 (Електричні акумулятори) №151 від 23.07.2020.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.11.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29.12.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких ДП «СВЦ» повідомило суд, що останнім сплачено суму основного боргу, на підтвердження оплати долучено платіжне доручення №5321 від 10.11.2021 на суму 15 000,00 грн. Щодо задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат ДП «СВЦ» не заперечувало.

Отже, з наданого ДП «СВЦ» платіжного доручення №5321 від 10.11.2021 вбачається, що відповідач здійснив оплату за поставлений товар в сумі 15 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач з цим позовом звернувся до суду 29.10.2021, при цьому заборгованість у розмірі 15 000,00 грн сплачена відповідачем 10.11.2021, тобто після відкриття провадження у справі, відповідно суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в цій частині, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосвіт Україна» (далі - постачальник) та Державним підприємством «Сервісно-видавничий центр» (далі - покупець) укладено договір поставки № 157, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити акумуляторні батареї за кодом ДК 021:20-9 (Електричні акумулятори), а покупець прийняти і оплатити такий товар.

Згідно п. 1.2. договору найменування, кількість та ціна товару, що поставляється згідно з договором, визначені у специфікації (додаток №1 до договору).

Пунктом 4.1. договору встановлено, що ціна договору становить 87 730,00 грн, у т.ч. ПДВ - 14 621,67 грн.

Розрахунок здійснюється покупцем протягом 15 банківських днів з дати підписання видаткової накладної або іншої товаросупровідної документації на відповідний товар (п. 6.2. договору).

В п. 9.2.4. договору сторони погодили, що за порушення строку оплати за договором покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент виникнення порушення, від простроченого платежу за кожен прострочений день.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності) і діє до 31.12.2020.

В специфікації до цього договору сторонами погоджено поставку товару на загальну суму 87 730,00 грн.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 87 730,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000920 від 14.08.2020 на суму 49 788,00 грн, № РН-0001473 від 17.11.2020 на суму 25 270,00 грн та № РН-0001589 від 10.12.2020 на суму 12 672,00 грн.

Відповідач за поставлений товар розрахувався, але з порушенням строків. Зокрема, ДП «СВЦ» здійснило оплату за поставлений товар таким чином:

- 01.09.2020 згідно платіжного доручення № 4147 на суму 49 788,00 грн;

- 27.04.2021 згідно платіжного доручення № 4919 на суму 17 942,00 грн;

- 26.07.2021 згідно платіжного доручення № 5091 на суму 5 000,00 грн;

- 10.11.2021 згідно платіжного доручення № 5321 на суму 15 000,00 грн.

Отже, у зв`язку з простроченням відповідачем оплати за поставлений товар, позивач нараховує на суму боргу пеню у розмірі 1 135,70 грн, 3% річних в сумі 495,60 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 796,41 грн за період з 03.12.2020 по 27.10.2021.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що 23.07.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки №157, відповідно до якого ТзОВ «Автосвіт Україна» поставило, а ДП «СВЦ» прийняло товар на загальну суму 87 730,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 6.2. договору розрахунок здійснюється покупцем протягом 15 банківських днів з дати підписання видаткової накладної або іншої товаросупровідної документації на відповідний товар.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що останній здійснив оплату за поставлений товар з порушенням строків, встановлених в п. 6.2. договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, внаслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, позивач нараховує на суму боргу (з урахуванням здійснення відповідачем часткової оплати), пеню у розмірі 1 135,70 грн, 3% річних в сумі 495,60 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 796,41 грн за період з 03.12.2020 по 27.10.2021.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В п. 9.2.4. договору сторони погодили, що за порушення строку оплати за договором покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент виникнення порушення, від простроченого платежу за кожен прострочений день.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що їх розрахунок здійснено арифметично правильно.

За вказаних обставин, а також приймаючи до уваги визнання ДП «СВЦ» позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 1 135,70 грн, 3% річних в сумі 495,60 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 796,41 грн, суд задовольняє позовні вимоги ТзОВ «Автосвіт Україна».

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосвіт Україна» до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» в частині стягнення основного боргу у розмірі 15 000,00 грн - закрити.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосвіт Україна» до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» про стягнення пені у розмірі 1 135,70 грн, 3% річних в сумі 495,60 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 796,41 грн задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (04080, місто Київ, вулиця Нижньоюрківська, будинок 6; ідентифікаційний код 25286486) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосвіт Україна» (03036, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 90, офіс 101; ідентифікаційний код 39328961) пеню у розмірі 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн 70 коп., 3% річних в сумі 495 (чотириста дев`яносто п`ять) грн 60 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 796 (одна тисяча сімсот дев`яносто шість) грн 41 коп. та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук