РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2022Справа № 910/18617/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер-Гео"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Інноваційна компанія"

про стягнення 65405,11 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Майстер-Гео" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інноваційна компанія" про стягнення 65405,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 28.10.2020 № 2020-28. Позивачем також заявлено про нарахування 3% річних до фактичного виконання рішення у справі, в порядку ч.10 ст. 238 ГПК України

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 відкрито провадження у справі № 910/18617/21, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Запропоновано позивачу надати до суду копії додатків до позовної заяви в належним чином засвідчених паперових копіях протягом 5 днів, з дати отримання даної ухвали.

29.11.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій додатків до позовної заяви.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 22.11.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення, з поміткою "судова повістка", на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02089, м. Київ, проспект Броварський, будинок 3 А, однак була повернута відділом поштового зв`язку до суду, з долученою довідкою форми № 20 "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 01.12.2021 про неможливість вручення поштового відправлення конверту з ухвалою суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, направленого на юридичну адресу відповідача, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 22.11.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд

ВСТАНОВИВ:

28.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Майстер-Гео" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Інноваційна компанія" (замовник) укладено договір № 2020-28 відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується виконати наступні роботи для об`єкту "Реконструкція дошкільного навчального закладу № 61 на вулиці Володимирській, 76 у Голосіївському районі м. Києва", в т.ч.: топографо-геодезичні вишукування, інженерно-геологічні вишукування, обстеження технічного стану будівлі.

Вартість робіт в цілому визначається в узгодженому сторонами протоколом погодження договірної ціни, що складає невід`ємну частину даного договору (додаток № 1). Термін виконання робіт - 30 календарних днів з дати надходження авансу у розмірі 50% на п/р виконавця (п. 1.3, 1.4 договору).

Згідно п. 2.1-2.3 договору загальна вартість робіт складає 124285,27 грн. До початку робіт замовник перераховує на поточний рахунок виконавця 50% вартості робіт. Суму, що дорівнює різниці між загальною вартістю робіт і фактично сплаченим авансом замовник перераховує на поточний рахунок виконавця протягом 5 банківських днів з дати прийняття науково-технічної документації та підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

По завершенню робіт виконавець передає замовнику технічну документацію по акту здачі-приймання виконаних робіт. Замовник протягом 3 календарних днів з дня отримання акту здачі-приймання виконаних робіт зобов`язаний розглянути і повернути підписаний акт виконавцю (п. 3.1, 3.2 договору).

Згідно п. 5.2 договору він вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому.

До матеріалів справи долучено протокол погодження про договірну ціну на науково-технічну продукцію на суму 124285,27 грн. Та кошториси на вишукувальні роботи.

Як вбачається з банківської виписки по рахунку позивача, відповідачем було перераховано суму попередньої оплати 16.12.2020 у розмірі 62142,64 грн.

В підтвердження обставин щодо передання результатів робіт виконавцем замовнику, позивач надав суду накладні від 20.01.2021 та від 09.02.2021, якими супроводжувалась наступна документація: книга 2. Науково-технічний висновок про інженерно-геологічні вишукування; книга 3. Технічний висновок обстеження і оцінка технічного стану конструктивних елементів будівлі; книга 1 Науково-технічний висновок про інженерно-геодезичні вишукування; оригінал топографічного плану; акт здачі-приймання робіт (надання послуг).

Обставини щодо виконання позивачем своїх договірних зобов`язань підтверджуються долученим до матеріалів справи актом здачі-прийняття робіт від 09.02.2021 на суму 124285,27 грн, підписаним та скріпленим печатками обох контрагентів.

Отже, матеріалами справи підтверджено виконання позивачем робіт на загальну суму 124285,27 грн за договором № 2020-28 від 28.10.2020 та їх прийняття відповідачем буз зауважень.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 від 17.08.2021 на загальну суму 65405,11 грн. Докази направлення претензії долучені до матеріалів справи.

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму заборгованості не сплатив.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Відповідно до ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно ст. 889 ЦК України замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт: 1) сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Сторонами в договорі обумовлено внесення суми попередньої оплати у розмірі 50% від загальної вартості робіт (62142,64 грн), яка була оплачена відповідачем 16.12.2020. Решта сума вартості робіт мала бути оплачена відповідачем протягом 5 банківських днів, з дати прийняття робіт. Оскільки, роботи були прийняті відповідачем 09.02.2021, роботи мали бути оплачені у повному обсязі не пізніше 16.02.2021. Тобто відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання з 17.02.2021.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт виконання позивачем відповідачу узгоджених робіт та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих робіт підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 62142,61 грн.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції у розмір 2485,70 грн за період з 01.03.2021 по 31.07.2021 та 3% річних у розмірі 776,80 грн за період з 01.03.2021 по 31.07.2021.

Частиною 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом було встановлено обставини порушення відповідачем грошового зобов`язання на суму 62142,61 грн з 17.02.2021.

Згідно перерахунку суду, сума втрат від інфляції та 3% річних за період з 01.03.2021 по 31.07.2021 є більшою, ніж визначено позивачем. Проте згідно приписів ст. 237 ГПК України, у суду відсутні повноваження для виходу за межі позовних вимог, в зв`язку з чим, з відповідача підлягають стягненню втрати від інфляції та 3% річних у визначеному позивачем розмірі.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 776,80 грн та втрат від інфляції у розмірі 2485,70 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен з доводів сторін.

Відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, про наслідки був повідомлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Щодо вимоги позивача про нарахування 3 % річних до фактичного виконання рішення відповідачем в порядку передбаченому ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Згідно приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом УІ цього Кодексу.

Суд дійшов висновку, що застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України сприятиме швидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Таким чином, з метою позбавлення позивача необхідності звернення до суду з позовом про стягнення 3% річних, суд приходить до висновку, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача щодо нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 01.08.2021 і до моменту виконання рішення за наступною формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С- сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Інноваційна компанія" (02089, м. Київ, проспект Броварський, будинок 3 А; ідентифікаційний код: 40954367) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер-Гео" (07403, Київська область, м. Бровари, вулиця Будівельна, будинок 30; ідентифікаційний код: 31988359) заборгованість в розмірі 62142 (шістдесят дві тисячі сто сорок дві) грн 61 коп., втрати від інфляції у розмірі 2485 (дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн 70 коп., 3% річних у розмірі 776 (сімсот сімдесят шість) грн 80 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2022 у справі №910/18617/21 здійснювати нарахування 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Інноваційна компанія" (02089, м. Київ, проспект Броварський, будинок 3 А; ідентифікаційний код: 40954367) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер-Гео" (07403, Київська область, м. Бровари, вулиця Будівельна, будинок 30; ідентифікаційний код: 31988359), починаючи з 01.08.2021 до повної сплати суми основного боргу. Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду - 62142,61 грн.); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко