ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" січня 2022 р. Cправа № 902/1127/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства "МХП" (вул. Елеваторна, буд. 1, м. Миронівка, Миронівський район, Київська область, 08800)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Люкс-1" (вул. Робітнича, 26, с. Мар`янівка, Гайсинський район, Вінницька область, 23716)

про стягнення 278375,74 грн,

В С Т А Н О В И В :

Приватним акціонерним товариством "МХП" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Люкс-1" про стягнення 278 375,74 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором №КД-1893 купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт від 20.08.2018 в частині повної та своєчасної оплати вартості паливно-мастильних матеріалів, внаслідок чого Приватним акціонерним товариством "МХП" заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Люкс-1" 278375,74 грн - основного боргу.

Ухвалою суду від 16.11.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1127/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), позаяк справу визнано малозначною. Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву - 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Вказана ухвала вручена відповідачу 18.11.2021, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи. При цьому ухвала про відкриття провадження у справі №902/1127/21 направлена на адреси електронної пошти сторін.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

20.08.2018 між Приватним акціонерним товариством "Миронівський хлібопродукт" (Продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Люкс-1" (Покупець, відповідач) укладено Договір №КД-1893 купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт (Договір), відповідно до п.2.1. якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця паливно-мастильні матеріали марки: ДТ, Mustang ДТ, А95, Mustang 92, ГАЗ СПБТ (далі ПММ) з використанням смарт-карт, а Покупець зобов`язується прийняти у власність ПММ та оплатити їх вартість.

Згідно із пунктом 3.4. Договору по факту відпуску ПММ Продавцем за відповідний період надається Покупцю видаткова та податкова накладна. Видаткова накладна підтверджує факт передачі ПММ у власність Покупця за відповідний період.

Ціна ПММ визначається на момент поставки (вибірки) згідно зазначеної ціни на кожну марку ПММ в інформаційному табло АЗС. Сторони погодили, що ціна ПММ є узгодженою, коли Покупець (Довірена особа Покупця) здійснили вибірку ПММ з АЗС на умовах даного Договору та отримали документ, що визначений у п. 3.2. в ціну ПММ включено податок на додану вартість. Ціна ПММ відображається в чеку з POS-термінала, відомості та підтверджується видатковими накладними або актами приймання-передачі (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.5. Договору оплата Покупцем вартості відпущених (поставлених) ПММ здійснюється наступним чином:

- до 20 числа поточного місяця - за отримане паливо по 15 число поточного місяця включно;

- до 5-го календарного дня місяця за звітним - за отримане паливо з 16-го до останнього числа місяця за звітним включно.

Згідно із п. 5.1.1. Покупець зобов`язаний належно виконувати умови даного договору, в тому числі вчасно та в повному обсязі здійснювати оплату вартості отриманих ПММ у відповідності до умов розділу 4, та /або відповідних додатків чи доповнень до даного договору.

Відповідно до п. 5.1.10. щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, покупець зобов`язаний повернути продавцю по одному примірнику підписаних уповноваженою особою та скріплених печаткою актів приймання-передачі, видаткових накладних, або в той же строк надати вмотивовані заперечення. Відповідальність за невчасне повернення актів приймання-передачі, видаткових накладних покладається на покупця.

Якщо Покупець в строки вказані в п. 5.1.9. не повернув підписані акти-приймання передачі та видаткові накладні та/або не надасть Продавцеві свої вмотивовані (обґрунтовані) та документально підтвердженні заперечення, акт приймання-передачі та видаткові накладні, підписані лише Продавцем, по спливу цього строку вважаються повністю погодженими обома сторонами (п. 5.1.11. Договору).

Згідно із п. 10.1. Договору останній набирає сили з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 1 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по даному Договору.

На виконання умов Договору за період серпня - листопада 2018 року позивач передав, а відповідач прийняв дизельне паливо на загальну суму 301 179,5 грн (з ПДВ), що підтверджується обопільно підписаними видатковими накладними:

- №АЕ100066877 від 31.08.2018 на суму 3 503,76 грн;

- №АЕ100067702 від 20.09.2018 на суму 66 770,50 грн;

- №АЕ100068386 від 30.09.2018 на суму 87 982,50 грн;

- №АЕ100069043 від 18.10.2018 на суму 38 183,74 грн;

- №АЕ100070033 від 31.10.2018 на суму 28 513,58 грн;

- №АЕ100070722 від 19.11.2018 на суму 76 225,42 грн.

Разом з тим відповідач за отримане за Договором паливо здійснив ряд проплат з простроченням на загальну суму 22 803,76 грн:

- 28.09.2018 на суму 3 503,76 грн (згідно із банківською випискою по рахунку позивача);

- 15.01.2021 на суму 8 500 грн (платіжне доручення №13386751SB);

- 28.01.2021 на суму 5 500 грн (платіжне доручення №14011999SB);

- 03.02.2021 на суму 2 500 грн (платіжне доручення №14212163SB);

- 11.0.2021 на суму 2 800 грн (платіжне доручення №14511081SB).

Несплата Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Люкс-1" решти вартості отриманого за Договором дизельного палива на суму 278 375,74 грн слугувала підставою для звернення Приватного акціонерного товариства "МХП" із даним позовом до суду.

Окремо слід зазначити, що за результатами звірки взаєморозрахунків між сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2019 по 31.03.2021 за Договором №КД-1893 від 20.08.2018, відповідно до якого станом на 31.03.2021 заборгованість на користь Приватного акціонерного товариства "МХП" за таким Договором склала 278 375,74 грн.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір №КД-1893 купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт від 20.08.2018.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що останнім не виконано обов`язку щодо сплати вартості переданого за Договором дизельного палива на загальну суму 278 375,74 грн.

Зокрема, суд враховує, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (постанова ВС КГС від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17).

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, скористатись іншими процесуальними правами.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду жодних доказів в спростування позовних вимог позивача, в т.ч. доказів погашення заборгованості.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем витікає з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, за сукупністю доказів та засвідчення відповідачем у підписаному останнім Акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2019 по 31.03.2021 за Договором №КД-1893 від 20.08.2018 наявної у Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Люкс-1" заборгованості в розмірі 278 375,74 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позов задоволено повністю, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача в сумі 4 175,64 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Люкс-1" (вул. Робітнича, 26, с. Мар`янівка, Гайсинський район, Вінницька область, 23716; ) на користь Приватного акціонерного товариства "МХП" (вул. Елеваторна, буд. 1, м. Миронівка, Миронівський район, Київська область, 08800; ) 278 375,74 грн - основного боргу та 4 175,64 грн - витрат на сплату судового збору.

3. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відповідні адреси електронної пошти: позивача - ; відповідача - .

Повне рішення складено 13 січня 2022 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - позивачу - вул. Елеваторна, буд. 1, м. Миронівка, Миронівський район, Київська область, 08800 (юридична адреса); вул. Академіка Заболотного, 158, м. Київ, 03143 (поштова адреса);

4 - відповідачу - вул. Робітнича, 26, с. Мар`янівка, Гайсинський район, Вінницька область, 23716.