ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2022 справа № 914/2964/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лембергбуд", м. Львів,

до відповідача: Приватного підприємства "ТМ Фасад", м. Львів,

предмет позову: стягнення 111 421,53 грн.,

підстава позову: порушення зобов`язань по договору поставки № 85/04062021 від 04.06.2021 року,

без виклику сторін.

ПРОЦЕС

27.09.2021 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Лембергбуд" до Приватного підприємства "ТМ Фасад" про стягнення 111 421,53 грн.

Ухвалою суду від 01.10.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 18.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд даної справи в порядку спрощеного провадження без судового засідання та без виклику сторін. Зазначено, що розгляд справи по суті починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі - 18.11.2021 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу - строк на подання відповіді на відзив, роз`яснено, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до Господарського процесуального кодексу України обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися сторонами протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

24.11.2021 до суду повернувся конверт, адресований відповідачу на зазначену в позовній заяві юридичну адресу, яка відповідала даним, що розміщені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - місто Львів, вул. Городоцька, буд. 222. Судом, перевіривши дані, що розміщені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 24.11.2021, встановлено, що відповідачем змінено адресу на вул. Народну, буд. 3, м. Львів, у зв`язку з чим 25.11.2021 судом надіслано ухвалу про відкриття провадження на нову адресу відповідача, а також на адресу засновника товариства. Крім цього, судом здійснено телефонограму на зазначений у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань номер телефону відповідач, проте, такий номер не існуючий.

08.12.2021 директором відповідача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, оскільки позовні матеріали сторона спору не отримала.

10.12.2021 представник відповідача - директор ознайомився із матеріалами господарської справи.

04.01.2022 до суду повернувся конверт, адресований відповідачу на вул. Народну, буд. 3, м. Львів з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

Відзив ні у встановлений законом строк, ні на час постановлення рішення відповідачем не подано.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Суд зауважує, що постановлення рішення в даній справі здійснюється в межах розумних строків, необхідних і достатніх для забезпечення реалізації відповідачем своїх процесуальних прав на подання відзиву на позовну заяву, враховуючи момент ознайомлення з матеріалами справи - 10.12.2021 та закінчення строку на подання відзиву 27.12.2021. Разом з тим, враховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи та неотримання від відповідача на даний час жодних заяв, клопотань, пояснень чи інших документів, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача 111 421,53 грн. заборгованості, що виникла внаслідок порушення умов договору поставки № 85/04062021 від 04.06.2021. Позивач стверджує, що ним був поставлений товар згідно з видатковою накладною на суму 115 000 грн. 00 коп. Відповідачем було частково оплачено товар у сумі 16 000 грн. 00 коп. Решта вартості товару - 99 000,00 грн. не оплачена, що стало підставою звернення до суду та нарахування 4 395,29 грн. пені, 1 980,00 грн. штрафу, 846,24 грн. 3% річних.

Відповідач, обізнаний про розгляд даної справи та ознайомлений з матеріалами справи, відзиву на позовну заяву не подав.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

04.06.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Лембергбуд" (згідно з договором - продавець, згідно з матеріалами справи - позивач) і Приватним підприємством "ТМ Фасад" (згідно з договором - покупець, згідно з матеріалами справи - відповідач) уклали договір поставки товару № 85/04062021, відповідно до якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених цим договором, передати у власність покупцю товар згідно з рахунком на передоплату та супровідної накладної, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити ціну, визначену у рахунку на передоплату відповідно до кожної партії поставки товару (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору передача товару продавцем і прийняття покупцем оформлюється відповідними бухгалтерськими документами (видаткові накладні, акти прийому-передачі, товарно-транспортні накладні тощо), які підписуються повноважними представниками сторін договору. А відповідно до п. 3.1 договору передача товару здійснюється продавцем покупцю на підставі відповідних довіреностей покупця на отримання товару та/або інших документів, які посвідчують право покупця на отримання товару.

Згідно з видатковою накладною № 1554 від 04.06.2021 позивач поставив покупцю товар (22 позиції) на суму 115 000,00 грн. Видаткова накладна підписана від обох сторін та скріплена печатками товариств.

07.06.2021 відповідачем сплачено 10 000,00 грн., а 30.06.2021 - 6 000,00 грн.

03.08.2021 позивачем надіслано відповідачу претензію № 1 про сплату заборгованості згідно з актом звірки - 99 000,00 грн.

Зазначені обставин підтверджені матеріалами справи, сторонами не спростовані.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю з огляду на таке.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. ч. 1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Як встановлено вище, підтверджується матеріалами справи та не заперечується і не спростовується відповідачем, у червні 2021 позивач поставив відповідачу товар, загальною вартістю 115 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором сторони погодили, що покупець зобов`язаний провести передоплату за партію товару в розмірі 100 відсотків його вартості протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунку на передоплату (п. 2.1 договору). Згідно з п. 2.3 договору зобов`язання покупця з оплати товару виникають з моменту виставлення постачальником рахунку-фактури на підставі відповідного замовлення.

Проте, відповідно до фактичних обставин справи відповідачу не виставлялись рахунки на передоплату, відповідачем не здійснювались передоплати товару. Натомість, відповідачем здійснено часткові платежі за поставлений позивачем товар після 04.06.2021, тобто після прийняття товару відповідно до видаткової накладної від 04.06.2021. Враховуючи фактичне прийняття товару відповідачем та часткову його оплату, відповідно до положень ст. 692 Цивільного кодексу України суд доходить висновку, що в момент поставки товару відповідача виник обов`язок негайної його оплати.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, на час звернення з позовом до суду оплата вартості товару в сумі 99 000,00 грн. відповідачем не здійснена. Відповідно, позовні вимоги про стягнення вказаної суми заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім суми основного боргу позивач заявляє до стягнення також 4 395,29 грн. пені, 1 980,00 грн. штрафу, 846,24 грн. 3% річних.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 5.4 договору за порушення строків розрахунків, встановлених цим договором, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом простроченого періоду, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення; якщо є протермінування оплати більше як 80 календарних днів з моменту одержання товару, то покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 2 % від суми заборгованості.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Позивачем нараховано пеню на суму боргу 99 000,00 грн. за період 05.06.2021 - 17.09.2021, що відповідає правилам її нарахування. Тому заявлена до стягнення пеня в розмірі 4 395,29 грн. підлягає задоволенню.

Штраф у розмірі 2% від суми заборгованості визначений у розмірі 1 980,00 грн. правильно. Підстави для його нарахування також наявні, адже з моменту отримання товару - 04.06.2021 до звернення з позовом до суду в даній справі пройшло понад 80 календарних днів.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних, суд зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України). Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Суд зазначає, що 3 % річних за період прострочення 05.06-17.09.2021 також пораховані позивачем правильно і становлять 846,24 грн. Тому позовна вимога в частині їх стягнення з відповідача також є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений судовий збір покладається на відповідача.

Щодо судових витрат на правову допомогу, заявлених у розмірі 5 200,00 грн., суд зазначає таке.

Так, 19.07.2021 Адвокатське бюро «Масюк та Партнери» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Лембергбуд» уклали договір № 19/07/21 про надання адвокатом правової допомоги, відповідно до якого виконавець взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу замовнику, яка полягає у представництві інтересів замовника у судах всіх інстанцій та юрисдикцій з приводу стягнення заборгованості із Приватного підприємства «ТМ Фасад», підготовці позовних заяв, клопотань, заяв, участі в судових засіданнях з приводу стягнення заборгованості із Приватного підприємства «ТМ Фасад», наданні консультацій та роз`яснень щодо застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 4 договору замовник оплачує виконавцеві вартість послуг з надання ним правової допомоги в такому порядку: 5 200,00 грн. аванс за підготовку та подання позовної заяви, 5 % від вартості задоволених позовних вимог, що оплачуються за результатами стягнення заборгованості в процесі претензійно-позовної роботи або на стадії виконавчого провадження.

Представництво інтересів позивача здійснює адвокат Масюк Михайло Володимирович на підставі ордера серії ЛВ № 112349 від 19.07.2021.

04.08.2021 замовником послуг сплачено Адвокатському бюро «Масюк та Партнери» 5 200,00 грн.

15.09.2021 виконавцем і замовником підписано акт здачі-приймання виконаних послуг по договору про надання адвокатом правової допомоги, а саме опрацювання та аналіз документації, підготовка та подання претензії, проведення підготовки та подання в Господарський суд Львівської області позовної заяви про стягнення заборгованості із Приватного підприємства "ТМ Фасад", відповідно до якого винагорода за надані послуги становить 5 200,00 грн.

Розглядаючи вимоги позивача, суд враховує положення ч. ч. 1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, не подано. Проте, подано акт здачі-приймання виконаних послуг по договору про надання адвокатом правової допомоги, підписаний обома сторонами, з якого вбачається надання послуг адвокатом позивачу та прийняття таких клієнтом.

У договорі сторонами погоджено сталу суму вартості виконаних адвокатом робіт - 5 200,00 грн. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 вказав, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини; розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Суд також зазначає, що відповідачем не надано заперечень стосовно заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 200,00 грн., хоча такі долучені до позовної заяви, з матеріалами якої представник відповідача ознайомлений.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі № 200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі № 520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі № 521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі № 826/13244/16).

Разом з тим, із фактичних обставин справи та із наданих позивачем доказів суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з власної ініціативи. Розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає розумним, обґрунтованим і таким, що підлягає відшкодуванню відповідачем. Тому понесені позивачем витрати покладаються на відповідача за правилами розподілу судового збору, передбаченими ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч. 9 ст. 165, ст. ст. 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ТМ Фасад" (ідентифікаційний код юридичної особи 13811562, 79040, Львівська область, місто Львів, вул. Городоцька, будинок 222) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лембергбуд" (ідентифікаційний код юридичної особи 40248785, 79066, Львівська обл., місто Львів, вулиця Грунтова, будинок 5) 99 000,00 грн. основного боргу, 4 395,29 грн. пені, 1 980,00 грн. штрафу, 846,24 грн. 3% річних, 2 270,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору, 5 200,0 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Матвіїв Р.І.