РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2022Справа № 910/17892/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10; ідентифікаційний код 24745673)

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ідентифікаційний код 00034186)

про стягнення 15 555, 80 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Просто-Страхування" з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача за полісом № АР/7814800 затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 15 555, 80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

25.11.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на відсутність вини страхувальника відповідача у вчиненні 15.08.2020 ДТП.

Так, враховуючи те, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.04.2018 між Приватним акціонерним товариством "Просто-Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту серії ATOF № 1800004, з метою захисту майнових інтересів страхувальника, відповідно до якого застраховано транспортний засіб «Ford Ranger», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Строк дії договору з 24.04.2018 по 23.04.2025.

15.08.2020 на а/д Жденієво - Нижні ворота сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford Ranger», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , під його ж керуванням, цивільно-правова відповідальність якого застраховано у відповідача згідно полісу № АР/007814800 (ліміт відповідальності за шкоду майну - 130 000, 00 грн; франшиза - 2 500, 00 грн).

Вказана подія була оформлена учасниками ДТП за допомогою повідомлення про подію про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без виклику співробітників поліції.

У результаті цієї пригоди був пошкоджений транспортний засіб страхувальника «Ford Rangers, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Страхувальник повідомив позивача про ДТП, яка сталася 15.08.2020 та звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування та перерахування коштів на станцію технічного обслуговування.

Відповідно до Висновку експертного дослідження № 79-0/84/3 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Ford Ranger», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 38 823,72 грн.

Згідно з наявною в матеріалах справи ремонтною калькуляцією № 146795 від 15.08.2020 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 38 823, 72 грн.

Позивачем на підставі страхового акту № 146795 від 03.11.2020 та згідно копії платіжного доручення № 16584 від 04.11.2020 здійснено перерахування коштів в розмірі 18 055, 80 грн на рахунок СТО - ТОВ «Віді-Край Моторз».

З позовної заяви вбачається, що з огляду на здійснення позивачем виплати суми страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, до нього як до страховика перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат.

Із поданого відповідачем відзиву на позовну заяву вбачається, що на його думку позивачем не доведено факту наявності в діях страхувальника відповідача вини, а відтак у відповідача відсутній обов`язок здійснювати відшкодування суми страхової виплати, здійсненої позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень,зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

З огляду на викладене вище, виходячи із доказів, які наявні в матеріалах справи, суд погоджується з доводами позивача, що до нього внаслідок здійснення виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат, а саме в розмірі 15 555,80 грн з урахуванням вирахуваної суми франшизи в розмірі 2 500, 00 грн.

У відповідності до п. 33.2 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Судом встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що водій забезпеченого транспортного засобу «Ford Ranger», державний номерний знак НОМЕР_1 визнав свою вину у спричиненні ДТП 15.08.2020 (п. 14) та в результаті чого автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 при об`їзді ями отримав удар від автомобіля «Ford Ranger», державний номерний знак НОМЕР_1 , який здійснював обгін без увімкненого сигналу повороту.

Суд зазначає, що даний протокол підписано обома водіями транспортних засобів - учасників ДТП, а відтак сторонами підтверджено зазначені в ньому обставини, а саме той факт, що водій забезпеченого транспортного засобу «Ford Ranger», державний номерний знак НОМЕР_1 під час здійснення обгону без ввімкненого поворотного сигналу здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, тим самим завдав пошкодження у передній лівий бампер та переднє крило автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , який в свою чергу здійснюючи об`їзд ями, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху.

Факт виїзду транспортного засобу «Ford Ranger», державний номерний знак НОМЕР_1 та руху по зустрічній смузі також вбачається із наданого позивачем висновку спеціаліста за результатами проведення автотехнічного дослідження від 29.10.2020 № ВС-231/10-20 (сторінка 4).

Що стосується зазначеного судом висновку спеціаліста то суд вказує, що останній фактично надає оцінку та характеризує ДТП 15.08.2020, факт порушення забезпеченим транспортним засобом ПДР України (п. 9.2 та 9.4) з одночасним обґрунтуванням дій водія «Ford Ranger», державний номерний знак НОМЕР_1 , які на думку експерта не знаходилися в причинному зв`язку із виникненням описаної ДТП.

Крім того, даний висновок описує порушення ПДР України автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 та містить суб`єктивну думку експерта, що дії водія останнього не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 14.3 ПДР України та відповідно були в причинному зв`язку із виникненням 15.08.2020 ДТП.

На переконання суду, встановлення фактів порушення водіями транспортних засобів ПДР України та відповідно встановлення вини водія відносить до прерогативи суду, а відтак наданий позивачем висновок спеціаліста за результатами проведення автотехнічного дослідження від 29.10.2020 № ВС-231/10-20 критично оцінюється даним складом суду.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, проаналізувавши зміст ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України та ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд вказує, за змістом останніх, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вже зазначалося судом вище, дорожньо-транспортна пригода оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом) від 15.08.2020.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17 лютого 2011 року були внесені зміни та доповнення до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які дозволили учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених пунктом 33.2 статті 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротокол») без інформування відповідних підрозділів Національної поліції про її настання.

На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11 серпня 2011 року №274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Інструкція).

Відповідно до вказаної вище Інструкції, в європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, а замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Відтак, судом встановлено, що європротокол від 15.08.2020 в п. 14 міститься відмітка про визнання водієм забезпеченого транспортного засобу «Ford Ranger», державний номерний знак НОМЕР_1 своєї вини, а відтак суд дійшов висновку, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами дану обставину та в свою чергу не доведено вину страхувальника відповідача у спричиненні ДТП 15.08.2020, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову.

З поміж викладено, суд вважає задоцільне зазначити, що поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статті 6 Закону України "Про страхування" та статей 979, 982 ЦК України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником, що в даному випадку і відбулося у правовідносин позивача та його страхувальником.

Суд звертає увагу позивача, що основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна, однак не його обов`язок повністю відшкодувати понесені витрати у результаті виконання такого договору, що в даному випадку намагається вчинити позивач звертаючись до відповідача з даним позовом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10; ідентифікаційний код 24745673) до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) про стягнення 15 555, 80 грн - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 20.01.2022

Суддя Д.О. Баранов