ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

06.01.2022 Справа № 917/2059/21

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши заяву Комунального підприємства Кам`янопотоківський центр первинної медико-санітарної допомоги від 30.12.2021 про забезпечення позову по справі № 917/2059/21

за позовною заявою Комунального підприємства Кам`янопотоківський центр первинної медико-санітарної допомоги, вул. Центральна, 369, с. Кам`яні Потоки, Кременчуцький район, Полтавська область, 39763

до 1. Комунального некомерційного медичного підприємства Кременчуцька центральна районна лікарня Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, проспект Полтавський, 40, м. Кременчук, Полтавська область, 39627

2. Департаменту охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, вул. Ігоря Сердюка, 10, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про внесення змін до договорів оренди,

ВСТАНОВИВ:

31.12.2021 до господарського суду Полтавської області від Комунального підприємства Кам`янопотоківський центр первинної медико-санітарної допомоги надійшла позовна заява до Комунального некомерційного медичного підприємства Кременчуцька центральна районна лікарня Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Департаменту охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про внесення змін до договорів оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл Кременчуцького району № 1 від 02.01.2019 та № 2 від 02.01.2019.

Відповідно до протоколу про передачу судової справи від 06.01.2022 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи по забезпеченню позову:

- шляхом заборони Комунальному некомерційному медичному підприємству Кременчуцька центральна районна лікарня Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вчиняти дії щодо виселення позивача з приміщень площею 278,2 кв.м. та 159,6 кв.м., які були передані йому в користування на підставі договорів оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл Кременчуцького району № 1 від 02.01.2019 та № 2 від 02.01.2019 відповідно;

- шляхом заборони Комунальному некомерційному медичному підприємству Кременчуцька центральна районна лікарня Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області приймати рішення та вчиняти дії щодо передання іншим особам права володіння та користування приміщеннями площею 278,2 кв.м. та 159,6 кв.м., які були передані йому в користування на підставі договорів оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл Кременчуцького району № 1 від 02.01.2019 та № 2 від 02.01.2019.

При вирішенні заяви судом враховується наступне.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 року у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, для забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Суд звертає увагу, що в позовній заяві висуваються вимоги про внесення змін до договорів оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл Кременчуцького району № 1 від 02.01.2019 та № 2 від 02.01.2019, тобто вимоги немайнового характеру.

При вирішенні питання про забезпечення позову немайнового характеру на перший план виходить дослідження того, чи є достатньо обґрунтованим припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Самі лише твердження про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання позивачем доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Таким чином, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника ( на цьому акцентує увагу Верховний Суд у постановах від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19, від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17 і ін.).

Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

В даному випадку заявник не надав суду будь-яких доказів в підтвердження його припущення, що відповідачами будуть вживатися дії, спрямовані на примусове виселення з орендованого приміщення.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України Про оренду державного та комунального майна, у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Таким чином, зазначеним законом не передбачена можливість примусового виселення орендаря за відсутності рішення суду.

Ст.66 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість примусового виконання рішення про виселення самостійно державним виконавцем лише у випадку, коли боржник не виконує таке рішення самостійно.

Стосовно посилань заявника на ускладненість пошуків нового приміщення та необхідність повідомлення ліцензійного органу про зміну місцезнаходження, суд звертає увагу, що заявником не надано будь-яких доказів, які б свідчили про його спроби завчасно здійснити пошук необхідного приміщення та реальну відсутність відповідних приміщень.

В позовній заяві позивач фактично просить вирішити питання про продовження строку дії договорів оренди № 1 від 02.01.2019 та № 2 від 02.01.2019.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 2 від 31.12.2020 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл Кременчуцького району № 1 від 02.01.2019, строк його дії закінчився 31.12.2021.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 2 від 31.12.2020 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл Кременчуцького району № 2 від 02.01.2019, строк його дії закінчився 31.12.2021.

Таким чином, відповідна позовна заява була подана позивачем в останній день дії договору оренди, будь-яких доказів в обґрунтування наявності поважних причин нездійснення позивачем дій щодо продовження договору оренди в розумні строки, надані суду не були.

В позовній заяві позивач не посилається на ініціювання ним продовження договору оренди в порядку та в строки, визначені ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, зокрема щодо направлення заяви (ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону), звіту про оцінку та рецензії на звіт (ч. 8 ст. 18).

Відповідно до частиною третьою статті 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Частина четверта статті 18 згаданого Закону передбачає, що рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною другою цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем. Рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.

Позивач не посилається в позовній заяві на оскарження ним в установленому порядку рішення орендодавця про відмову в продовження договорів оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл Кременчуцького району № 1 від 02.01.2019 та № 2 від 02.01.2019, або бездіяльності орендодавця( в разі неприйняття відповідного рішення у встановлені законодавством строки).

Позовна заява містить посилання про направлення орендодавцю заяв від 22.12.2021 про внесення змін до договорів оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл Кременчуцького району № 1 від 02.01.2019 та № 2 від 02.01.2019 , тобто за межами строку, визначеного ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна.

Крім того, як вбачається зі змісту листа виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської від 15.11.2021, копія якого додана до позовної заяви, керівника Комунального підприємства Кам`янопотоківський центр первинної медико-санітарної допомоги ще 27.10.2021 було попереджено про закінчення строку дії договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл Кременчуцького району № 2 від 02.01.2019, та повідомлено, що приміщення планується використовувати для розміщення психіатричної та наркологічної служби Комунального некомерційного медичного підприємства Кременчуцька центральна районна лікарня Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області для надання стаціонарної та амбулаторної медичної допомоги мешканцям м. Кременчука та Кременчуцького району.

Таким чином, позивач завчасно (в жовтні 2021 року) був повідомлений орендодавцем про відсутність підстав продовжувати договір оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято у випадках, передбачених статтею 7 цього Закону, зокрема, підставами для такого рішення є обґрунтовані власні потреби уповноваженого органу управління та/або балансоутримувача, або потреби іншої бюджетної установи, що розміщена в будівлі, споруді, їх окремій частин (п. 2 ч.1 ст. 7 Закону).

Частина перша статті 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачає, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини дванадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, шляхом заборони приймати рішення та вчиняти дії щодо передання іншим особам права володіння та користування приміщеннями, за змістом є втручанням в господарську діяльність відповідача1 (орендодавця). Фактично вжиття таких заходів є тотожним задоволенню позовних вимог, метою яких є продовження дії договору оренди після закінчення строку, на який його було укладено, що прямо заборонено ч. 11 ст. 137 ГПК України.

Вжиття таких заходів може призвести до істотних негативних наслідків, а саме порушення прав та охоронюваних законом інтересів орендодавця, який завчасно повідомив позивача (орендаря) про відсутність підстав для продовження договору оренди та намір використовував ати орендовані приміщення для власної діяльності, також пов`язаної з наданням медичних послуг населенню. Тому обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору.

За таких обставин суд вважає, що зазначені позивачем заходи забезпечення позову не відповідають вимогам процесуального законодавства (ст. 136, ч. 12 статті 137 Господарського процесуального кодексу України) та можуть призвести до невиправданого обмеження у реалізації відповідачем 1 правомочностей особи, яка володіє комунальним майном.

За наведених обставин, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 136, 139, 140, 234 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству Кам`янопотоківський центр первинної медико-санітарної допомоги в задоволенні заяви від 30.12.2021 про забезпечення позову у справі № 917/2059/21.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту складення повного тексту ухвали (ст.ст.235,255-256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко