ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2022 р.

м. Київ

Справа № 911/2687/21

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Державної екологічної інспекції Столичного округу (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 3, корп. 2, )

до Комунального підприємства "Хотів" Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області (08171, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Хотів, пл.. Паширова, буд. 1, )

про стягнення збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державної екологічної інспекції столичного округу до Комунального підприємства "Хотів" Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про стягнення 58093,60 грн збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним як органом уповноваженим здійснювати державний (нагляд) контроль за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, виявлено порушення відповідачем правил спеціального водокористування, а саме встановлено, що відповідачем було видобуто 57300 м3 води без наявності спеціального дозволу, у зв`язку з чим, відповідачу нараховано суму збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 58093,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.09.2021 вказану позовну заяву залишено без руху.

Позивачем 04.10.2021, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху подано заяву №45/2021 від 28.09.2021 про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

З урахуванням уточнення позовних вимог, викладених у заяві про усунення недоліків, позивач просить суд стягнути з відповідача 58093,60 грн, шляхом перерахування 50% вказаної суми 29046,80 грн на розподільчий рахунок Федосіївської територіальної громади Обухівського району Київської області, Код класифікації доходів бюджету - 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності»; 20% вказаної суми 11618,72 грн до обласного бюджету - на розподільчий рахунок Київської обласної ради, Код класифікації доходів бюджету - 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності» та 30% вказаної суми - 17498,08 грн до спеціального фонду Державного бюджету України, Код класифікації доходів бюджету - 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності».

Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 2270,00 грн, перерахувавши останні на рахунок IBAN UA0082309 в УДКСУ в Печерському районі м. Києва МФО 820172, .

Так, ухвалою від 13.10.2021 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу - відповіді на відзив до 08.11.2021; відповідачу - заперечень до 15.11.2021.

14.12.2021 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 13.12.2021 про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення, до якого додано лист відповідача №259 від 28.10.2021 та платіжне доручення №1940 від 21.10.2021.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Вказаний факт підтверджується конвертами №851 від 21.09.2021 та №498 від 19.10.2021 з ухвалами від 17.09.2021 та 13.10.2018, що повернуті Господарському суду Київської області з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Оскільки судом надсилались ухвали суду на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, усі вони розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати дану справу за наявними документами, оскільки вважає, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Державної екологічної інспекції столичного округу №1881/П від 28.11.2019 на підставі ст. 20-2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положення про Державну екологічну інспекцію України від 27.11.2018 №259, Плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2019 рік, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 30.11.2018 №262, зокрема вирішено: утворити інспекційну групу з проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Державного комунального підприємства «Хотів»; Інспекційній групі поставлено завдання у період з 02 по 13 грудня 2019 року здійснити планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Державним комунальним підприємством «Хотів» за адресою: 08171, Київська область, Києво-Святошинський район, село Хотів, площа Паширова, буд. 1.

Актом Державної екологічної інспекції столичного округу, складеним за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №3-3/168, зокрема, встановлено, що: на балансі ДКП «Хотів» знаходяться 6 (шість) артезіанських свердловин, які мають паспорти відповідності, та оформлені належним чином; водолічильне обладнання на свердловинах не встановлено, облік забраної та скинутої води не ведеться, журнали обліку води відсутні, чим порушено ст. 44 Водного кодексу України; дозвіл на спеціальне водокористування видано 26.09.2016 р. термін дії до 26.09.2019 за №2736, тобто на момент перевірки дозвіл на спеціальне водокористування відсутній, чим порушено ст. ст. 44, 48 Водного кодексу України.

Згідно Претензії №2/2020 від 28.01.2020 про відшкодування збитків у сумі 58093,60 грн заподіяних внаслідок самовільного користування води із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування ДКП «Хотів», Державною екологічною інспекцією столичного округу здійснено розрахунок збитків та встановлено, що загальний збиток, заподіяний державі внаслідок користування підземними водами без спеціального дозволу на спеціальне водокористування ДКП «Хотів» становить 58093,60 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на вищеперелічені документи (Акт, Претензія) та зазначає, що відповідач здійснював водокористування поза межами строків дії дозволу на спеціальне водокористування, здійснивши видобуток 57300 м3 води, що в свою чергу призвело до понесення державою збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 58093,60 та просить суд стягнути з відповідача вказану суму, позаяк остання не сплачена відповідачем.

Відповідач в свою чергу жодним чином не відреагував на наявність даного судового провадження, заперечень не надав, хоча і був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Суд дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази вважає за необхідне зазначити на наступному.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Водним кодексом України, а також спеціальними нормативно-правовими актами у сфері природоохоронного законодавства.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 102 від 21.02.2018 "Питання реалізації Концепції реформування системи державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища" та наказу Державної екологічної інспекції України № 187 від 01.10.2018 "Про питання діяльності Державної екологічної інспекції Столичного округу", датою початку здійснення повноважень Державною екологічною інспекцією Столичного округу (далі - інспекція) визначено 01.10.2018 року.

Основним завданням Інспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції у межах міста Києва та Київської області.

Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом Держекоінспекції України № 259 від 27.11.2018, інспекція пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами.

Відповідно до ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, пред`явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Оскільки повноваження Державної екологічної інспекції Столичного округу, повністю кореспондуються з повноваженнями визначеними ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", суд доходить висновку, що Державна екологічна інспекція Столичного округу є юридичною особою публічного права та має право самостійно звертатися до суду щодо стягнення збитків за порушення природоохоронного законодавства.

Згідно зі ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.

Приписами ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього середовища" встановлено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища (п. «е», ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Між тим, положеннями статті 46 Водного кодексу України визначено, що водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

При цьому ст. 48 Водного кодексу України визначає встановлено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу (п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України).

В матеріалах справи наявний Дозвіл на спеціальне водокористування №112/7 від 10.03.2016, який виданий ДКП «Хотів», термін дії Дозволу визначено з 10.03.2016 по 10.03.2019.

Відповідно до Акту №3-3/168 Державною екологічною інспекцією столичного округу, зокрема, виявлено порушення відповідачем ст. ст. 44, 48 Водного кодексу України, а саме здійснення водокористування без спеціального дозволу.

З Акту також вбачається, що перевірку було проведено з 02.12.2019 по 12.12.2019, тобто вже після закінчення строку дії Дозволу ДКП «Хотів» (після 10.03.2019).

Також, варто зауважити, що у розділі VIII Акту міститься напис «заперечень не має» за підписом Директора ДКП «Хотів» ОСОБА_1 Судом зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, громадських формувань №72 та встановлено, що станом на 12.12.2019 ОСОБА_1 дійсно був керівником ДКП «Хотів».

Відтак з наведеного вбачається, що відповідач не заперечував проти складеного позивачем Акту про порушення законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, а навпаки погодився з здійсненими позивачем приписами. До того ж, в матеріалах справи відсутні будь-які докази подальшого оскарження відповідачем вказаного акту, а дата проведення перевірки, свідчить про те, що відповідач здійснював водокористування поза межами строків, встановлених дозволом.

Крім того, додатковою підставою погодження відповідача з вказаним Актом, є те, що в матеріалах справи наявне платіжне доручення №1940 від 21.10.2021, з якого вбачається сплата відповідачем позивачу 29046,80 грн з призначенням платежу: «Відшкодування збитків, заподіяних порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища згідно Акту перевірки №3-3/168, тобто відповідачем 21.10.2021 сплачено позивачу 50% нарахованої згідно Акту суми.

Разом з тим, у справі наявний Лист №259 від 28.10.2021 відповідача до позивача, в якому перший зазначає, що має намір сплатити решту суми найближчим часом.

Суд наголошує на тому, що на день постановлення даного рішення у справі в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем решти 50% суми за Актом (29046,80 грн).

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач в процесі розгляду даної справи судом, оплатив вартість збитків, завданих навколишньому природному середовищу, нарахованих згідно Акту №3-3/168 у розмірі 29046,80 грн, вказана обставина підтверджується поданим до суду позивачем, платіжним дорученням №1940 від 21.10.2021.

Отже, судом встановлено, що внаслідок здійсненої оплати відповідачем протягом розгляду даної справи в суді, відповідачем частково погашено борг (збитки) за Актом №3-3/168.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що збитки у сумі 29046,80 грн погашені відповідачем, що підтверджено відповідними доказами, суд закриває провадження у справі в частині стягнення з відповідача 29046,80 грн збитків за відсутністю предмету спору.

Отже, на розгляді суду залишилась вимога про стягнення з відповідача 29046,80 грн збитків, завданих навколишньому природному середовищу.

Судом перевірено та встановлено правомірність складення Акту №3-3/168 позивачем та правильність нарахування збитків, заподіяних відповідачем навколишньому природному середовищу.

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідачем, під час розгляду даної справи судом, не було надано жодних доказів, які б спростовували твердження позивача щодо наявності понесених державою збитків.

Отже, відповідач зважаючи на те, що був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом, не вчинив жодних юридично значимих дій щодо подання до суду доказів, які б підтверджували безпідставність нарахованих позивачем збитків та/або наявність доказів оплати решти суми збитків.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Відтак, суд спираючись на ті обставини, що в м матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, ніж ті, що надані позивачем на підтвердження обставин понесення 29046,80 грн збитків навколишньому природному середовищу, вважає їх найбільш вірогідними, а також належними та допустимими, тобто такими, які підтверджують наявність понесених збитків державою та ту обставину, що відповідачем фактично визнано протиправність своєї поведінки схваленням Акту про порушення, шляхом часткової оплати понесених збитків, нарахованих згідно такого Акту.

Отже, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 29046,80 грн збитків, доведеним, обґрунтованими, відповідачем не спростованими та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог суд відмовляє.

Принагідно, суд зазначає, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача у повному обсязі, позаяк сума судового збору у розмірі 2270,00 грн є мінімальною для вирішення даної категорії справ.

При цьому, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 2270,00 грн, перерахувавши останні на рахунок IBAN UA0082309 в УДКСУ в Печерському районі м. Києва МФО 820172, ЄДРПУ 42163667.

Крім того суд наголошує, що позивач просить суд стягнути з відповідача 58093,60 грн, шляхом перерахування 50% вказаної суми - 29046,80 грн на розподільчий рахунок Федосіївської територіальної громади Обухівського району Київської області, Код класифікації доходів бюджету - 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності»; 20% вказаної суми - 11618,72 грн до обласного бюджету - на розподільчий рахунок Київської обласної ради, Код класифікації доходів бюджету - 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності» та 30% вказаної суми - 17498,08 грн до спеціального фонду Державного бюджету України, Код класифікації доходів бюджету - 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності».

Державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством (п. «г», ч. 4 ст. 47 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища»).

За приписами п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелом формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Водночас, згідно положень п. 4 ч. 1 ст 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Таким чином у зв`язку зі сплатою відповідачем 50% збитків, суд вважає за можливе розподілити решту стягненої суми з відповідача згідно позовних вимог позивача, а саме: 20% вказаної суми - 11618,72 грн до обласного бюджету - на розподільчий рахунок Київської обласної ради, Код класифікації доходів бюджету - 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності» та 30% вказаної суми - 17428,08 грн до спеціального фонду Державного бюджету України, Код класифікації доходів бюджету - 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності».

Також суд зазначає, що позивачем помилково пораховано суму розмірі 30% - 17498,08 грн, позаяк 30% від 58093,60 грн складає 17428,08 грн, а відтак у стягненні 70,00 грн суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Хотів" Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області (08171, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Хотів, пл.. Паширова, буд. 1, ) 29046,80 грн збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з яких 20% вказаної суми - 11618,72 грн до обласного бюджету - на розподільчий рахунок Київської обласної ради (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, буд. 1, ) Код класифікації доходів бюджету - 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності»; 30% вказаної суми - 17428,08 грн до спеціального фонду Державного бюджету України, Код класифікації доходів бюджету - 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності».

Стягнути з Комунального підприємства "Хотів" Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області (08171, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Хотів, пл.. Паширова, буд. 1, ) на користь Державної екологічної інспекції Столичного округу (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 3, корп. 2, , IBAN UA0082309 в УДКСУ в Печерському районі м. Києва МФО 820172) 2270,00 грн судового збору.

Закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача 29046,80 грн збитків за відсутністю предмету спору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.01.2022.

Суддя А.Ф. Черногуз