ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2022 р. Справа №910/15707/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2021

у справі №910/15707/21 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича

до Фізичної особи-підприємця Фурсової Ірини Германівни

про стягнення 740 354,35 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Демидов Олександр Вікторович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Фурсової Ірини Германівни заборгованості у розмірі 740 354,35 грн, з яких: 226 513,44 грн - основний борг, 501 565,74 грн - штраф, 12 275,17 грн - пеня, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором від 12.02.2021 №12/02/2021/1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2021 позовну заяву ФОП Демидова О.В. визнано неподаною та повернуто скаржнику.

При винесенні оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд виходив з того, що позовна заяви не містить повного викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначено докази, що підтверджують вказані обставини, а отже позовну заяву подано без дотримання вимог пункту 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ФОП Демидов О.В. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для розгляду по суті до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає, що при постановленні ухвали від 22.10.2021 місцевим господарським судом неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Висновки суду першої інстанції, викладені у вищенаведеній ухвалі, не відповідають обставинам справи, оскільки позовна заява повністю відповідає вимогам статті 162 ГПК України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2021 апеляційну скаргу ФОП Демидова О.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2021 у справі №910/15707/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ФОП Демидова О.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2021 до надходження матеріалів справи №910/15707/21 до Північного апеляційного господарського суду.

29 листопада 2021 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/15707/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 поновлено ФОП Демидову О.В. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 22.10.2021. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Демидова О.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2021 у справі №910/15707/21. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 2 статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву місцевий господарський суд виходив з того, що позовна заява не містить повного викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначено докази, що підтверджують вказані обставини, а отже позовну заяву подано без дотримання вимог пункту 5 частини 3 статті 162 ГПК України.

Відповідно до частини 4 статті 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не було усунуто в повному обсязі недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 01.10.2021, внаслідок чого позов ФОП Демидова О.В. до ФОП Фурсової І.Г. про стягнення 740 354,35 грн, визнано неподаним та повернуто заявнику.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 8 зазначеного Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом (частина 2 статті 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Так, позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам, передбаченим статтею 162 ГПК України.

Відповідно до частини 3 статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи-підприємця (для фізичних осіб-підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За змістом частин 1, 2 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (частина 4 статті 174 ГПК кодексу України).

ФОП Демидов О.В. звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ФОП Фурсової І.Г. заборгованості у розмірі 740 354,35 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором від 12.02.2021 №12/02/2021/1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 №910/15707/21 позовну заяву ФОП Демидова О.В. залишено без руху. Встановлено ФОП Демидову О.В. строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, шляхом зазначення адреси електронної пошти позивача, а також шляхом наведення повного викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення та подання доказів, що підтверджують такі обставини (абзац 1 сторінка 1, абзац 1, 2, 12, 13 сторінка 2 позовної заяви).

При цьому, у наведеній ухвалі, в обґрунтування недотримання позивачем пункту 5 частини 3 статті 162 ГПК України, суд першої інстанції зазначив, зокрема, що "в абз. 12 стор. 2 позовної заяви позивач стверджує про виконання ним робіт на 95%, проте докази на підтвердження виконання робіт саме у такому обсязі не зазначені. Там же позивач зазначає, що відповідач має доплатити кошти за виконану роботу у розмірі 226 513,44 грн (тобто решту суми з урахуванням сплаченого відповідачем авансового платежу). Проте, при цьому відсутній виклад обставин та зазначення доказів щодо підписання/ не підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт, як підстави оплати решти суми (п. 3.2 Договору) та дотримання сторонами порядку прийому-передачі робіт, визначеного п. 5.1 - 5.4 Договору".

13 жовтня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, на виконання ухвали суду від 01.10.2021.

Як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, у заяві про усунення недоліків позивач лише зазначив, що "доказами виконання робіт на 95% по договору, на думку позивача, є: демонстраційні матеріали (презентація) щодо виконання робіт по документації і дизайну; додаток №1 до заперечень на відповідь на вимогу від 04.08.2021". Разом з цим, позивач не навів виклад обставин та не зазначив доказів щодо підписання/ не підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт (п. 3.2 Договору) та дотримання/ не дотримання сторонами порядку прийому-передачі робіт, визначеного п. 5.1-5.4 договору.

Частинами 2, 3 статті 164 ГПК України встановлено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Згідно з частиною 1, 2 статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Положеннями пункту 5 частини 3 статті 162 ГПК України унормовано, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на стадії відкриття провадження у справі, суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви, відповідно до вимог ГПК України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №918/1/18.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не врахував, що законодавець передбачив можливість проведення підготовчого провадження, завданнями якого, відповідно до статті 177 ГПК України, є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, тощо.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Враховуючи приписи вищезазначених норм процесуального закону, суд першої інстанції міг і повинен був з`ясувати всі необхідні обставини та витребувати у сторін всі необхідні докази у процесі підготовчого провадження, а також у підготовчому засіданні.

Натомість судом першої інстанції передчасно (на стадії відкриття провадження у справі) надано оцінку доданим до позовної заяви доказам та визнано їх недостатніми, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про невідповідність позовної заяви вимогам статей 162, 164 ГПК України і наявності підстав для залишення позовної заяви без руху та в подальшому повернення позовної заяви на підставі частини 4 статті 174 ГПК України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 статті 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при винесенні оскаржуваної ухвали, порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а справа підлягає передачі на розгляд Господарського суду міста Києва.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно з загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 280, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2021 у справі №910/15707/21 задовольнити.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2021 у справі №910/15707/21.

3. Передати справу №910/15707/21 на розгляд Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов