РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.01.2022Справа № 910/17332/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоставка 3000», Полтавська обл., Кременчуцький р-н, с. Піщане

до Комунального підприємства «Київпастранс», м. Київ

про стягнення 309 955,28 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопоставка 3000» (далі - ТзОВ «Автопоставка 3000»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» (далі - КП «Київпастранс»/відповідач) про стягнення 309 955,28 грн, у тому числі: 238 914,63 грн - основного боргу, 38 573,66 грн - пені, 23 915,35 грн - інфляційних втрат та 8 551,64 грн - 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договорами №52.19-221 від 01.04.2019, №52.19-248 від 08.04.2019 та №52.19-261 від 17.04.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.10.2021 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.11.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому КП «Київпастранс» заявило про застосування наслідків спливу позовної давності щодо стягнення пені.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопоставка 3000» (далі - постачальник) та Комунальним підприємством «Київпастранс» (далі - покупець) укладено договір №52.19-221, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю «Двигуни та їх частини» код 34310000-3 за ДК 021:2015 (комплектуючі до двигунів автобусів типу МАЗ), а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які визначені у специфікації (додаток №1), що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною.

08.04.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір №52.19-248, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю «Механічні запасні частини, крім двигунів і частин двигунів» код 34320000-6 за ДК 021:2015 (гальмівні крани до автобусів типу МАЗ) (лот №1 - гальмівні крани до автобусів типу МАЗ), а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які визначені у специфікації (додаток №1), що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною.

17.04.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір №52.19-261, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю «Механічні запасні частини, крім двигунів і частин двигунів» код 34320000-6 за ДК 021:2015 (електрика до автобусів типу ЛАЗ), а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які визначені у специфікації (додаток №1), що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 4.1. цих договорів розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Поставка товару здійснюється окремими партіями за окремою письмовою заявкою філії, відокремленого підрозділу покупця із зазначенням необхідних найменувань та кількості товару в межах специфікації (додаток №1 до договору), виходячи з їх виробничої необхідності (п. 5.3. договорів).

В п. 7.3. договорів сторони погодили, що за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару, за кожен день прострочення оплати.

Строк дії договорів №52.19-221 від 01.04.2019, №52.19-248 від 08.04.2019 та №52.19-261 від17.04.2019 до 31.12.2019 включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами (п. 11.1. договорів).

На виконання умов наведених вище договорів, у період з 25.05.2020 по 28.05.2020 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 238 914,63 грн згідно з видатковими накладними №10 від 26.05.2021 на суму 169 220,03 грн, №12 від 27.05.2020 на суму 16 225,00 грн, №13 від 27.05.2020 на суму 6 225,00 грн, №14 від 25.05.2020 на суму 13 212,00 грн, №15 від 27.05.2020 на суму 15 357,60 грн, №17 від 28.05.2020 на суму 18 675,00 грн.

Проте, відповідач в порушення умов договорів за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого у КП «Київпастранс» утворилась заборгованість в сумі 238 914,63 грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву.

Отже, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з КП «Київпастранс» борг у розмірі 238 914,63 грн, пеню в сумі 38 573,66 грн, 3% річних у розмірі 8 551,64 грн та інфляційні втрати в сумі 23 915,35 грн, нараховані на суму боргу за період з 25.07.2020 по 05.10.2021.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Отже, судом вище встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договори №52.19-221 від 01.04.2019, №52.19-248 від 08.04.2021 та №52.19-261 від 17.04.2019, відповідно до яких позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 238 914,63 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними.

Проте, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого у КП «Київпастранс» утворилась заборгованість у сумі 283 914,63 грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п. 4.1. договорів розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене, суд дійшов висновку, що КП «Київпастранс» порушено умови договорів №52.19-221 від 01.04.2019, №52.19-248 від 08.04.2021 та №52.19-261 від 17.04.2019 та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 283 914,63 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 38 573,66 грн, 3% річних у розмірі 8 551,64 грн та інфляційні втрати в сумі 23 915,35 грн, нараховані на суму боргу за період з 25.07.2020 по 05.10.2021.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В п. 7.3. договорів сторони погодили, що за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару, за кожен день прострочення оплати.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, ТзОВ «Автопоставка 3000» не врахувало положення ст. 232 ГК України, відповідно невірно визначило періоди нарахування пені по кожній видатковій накладній.

Разом із тим, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності щодо стягнення пені.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно ч. 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ч. 1 ст. 254 ЦК України).

Отже, як вбачається з позовних матеріалів, ТзОВ «Автопоставка 3000» нараховує пеню по кожній видатковій накладній окремо у період з 25.07.2020 по 05.10.2021.

Суд звертає увагу, що позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Так, дослідивши надані докази, суд погоджується з доводами КП «Київпастранс» щодо пропуску позивачем строку позовної давності про нарахування пені відповідно заява відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо нарахування пені підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару починається з 25.07.2020, при цьому ТзОВ «Автопоставка 3000» звернулося до суду з позовом 22.10.2021, тобто з пропуском строку позовної давності щодо нарахування пені, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що при їх розрахунку позивачем допущено арифметичну помилку, проте їх розмір не перевищує сум, обчислених судом, відповідно ці вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоставка 3000» задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, місто Київ, вулиця Набережне шосе, будинок 2; ідентифікаційний код 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоставка 3000» (39701, Полтавська область, Кременчуцький район, село Піщане, вулиця Київська, будинок 34; ідентифікаційний код 39185235) 238 914 (двісті тридцять вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн 63 коп. - основного боргу, 8 551 (вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят одну) грн 64 коп. - 3% річних, 23 915 (двадцять три тисячі дев`ятсот п`ятнадцять) грн 35 коп. - інфляційних втрат та 4 071 (чотири тисячі сімдесят одну) грн 31 коп. - судового збору.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук