ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Черкаси справа № 925/1659/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання А.М.Буднік, за правилами загального позовного провадження в підготовчому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод монтажних виробів", м.Дніпро, вул.Гаванська,16

до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно", м.Черкаси, пр-т Хіміків,76

про стягнення грошових коштів у сумі 403753,33 грн,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: участі не брав;

від відповідача: Плаха О.В. адвокат за довіреністю;

Короткий опис руху справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод монтажних виробів" звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" з вимогами про стягнення 403753,33 грн, з них:

- 395640,00 грн заборгованості за договором поставки від 10.06.2021 №125ТК,

- 3869,68 грн пені,

- 682,89 грн 3% річних,

- 3560,76 грн інфляційних втрат,

а також про відшкодування судових витрат.

До початку підготовчого засідання позивач подав заяву про зменшення позовних вимог №392 від 29.12.2021 (вх. суду № 21079/21 від 04.01.2022), в якій просить суд стягнути з відповідача 400192,57 грн, з яких:

395640,00 грн заборгованості за договором поставки від 10.06.2021 №125ТК,

3869,68 грн пені,

682,89 грн 3% річних,

а також відшкодування судових витрат.

Одночасно позивач в заяві просить суд розглянути справу в спрощеному позовному провадженні та повернути йому у зв`язку зі зменшенням позовних вимог 53,41 грн. судового збору з державного бюджету.

Відповідач повністю погодився з уточненими та зменшеними позовними вимогами та просить прийняти рішення за наслідками проведення підготовчого засідання, з розподілом понесених судових витрат.

Інших доказів не надано.

Суд враховує, що сторони були належним чином повідомлені про час і місце розгляду спору.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Адреси сторін в позовній заяві та місце проведення господарської діяльності сторонами відповідає адресам, вказаним в реєстраційних документах сторін та у витягах з ЄДРПОУ.

Інших доказів сторонами не подано.

За результатами підготовчого провадження судом прийнято рішення та оголошено його вступну та резолютивну частину відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

10.06.2021 між ТОВ "Завод монтажних виробів" (позивач, постачальник, кредитор у справі) та ПрАТ "Черкаське хімволокно" (відповідач, отримувач, боржник) був укладений договір постачання №125ТК (далі Договір, а.с. 11-17).

Предметом договору є постачання за плату шнека належної якості. Код деталі за ДК 021:2-5 Частини машин для обробки мінералів (Товар). Покупець має прийняти товар та сплатити за нього обумовлену договором грошову суму.

Постачальник відповідно до умов специфікації №1 (а.с. 18) виготовив та передав відповідачеві товар на суму 565200 грн. Рахунок на оплату №СФ-0000207 від 10.06.2021 (а.с. 20). Товар передано відповідачеві по видатковій накладній ВН №РН-0000092 від 06.10.2021 (а.с. 22) та Акту прийому-передачі №06/10-21 від 11.10.2021(а.с. 24).

Попередня оплата перерахована відповідачем в сумі 169560 грн. 13.08.2021 та прийнята позивачем.

Заборгованість відповідача складає 395640 грн. з 11.11.2021, що є предметом спору.

Претензій по кількості, комплектності, якості товару немає.

Не проведення своєчасної оплати за отриманий і використаний товар стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення заборгованості та нарахувань на суму боргу.

Відповідач уточнені вимоги визнав.

Інших доказів не подано.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи доводи та пояснення сторін, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є суб`єктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, з присвоєнням ідентифікаційних кодів та визнанням видів господарської діяльності.

Місце здійснення господарської діяльності відповідає місцю реєстрації юридичних осіб приписи ст. 93 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі.

Оцінка судом відносин сторін:

Договір від 10 червня 2021 року №125ТК є господарським договором, з якого у його сторін виникли майново-господарські зобов`язання, зокрема, у позивача виготовити та поставити за умовами Специфікації №1 продукцію промислового призначення та отримати грошові кошти, а у відповідача - прийняти від позивача за видатковою накладною та актом приймання-передачі обумовлений специфікацією №1 товар і своєчасно оплатити його. Спірний договір є договором на постачання продукції промислового призначення, що охоплюється главою 54 ЦК України як різновид відносин купівлі-продажу. Суд вважає, що сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору. Недійсність договору від 10 червня 2021 року №125ТК як правочину прямо не встановлена законом і він не визнавався судом недійсним. Суд враховує презумпцію правомірності правочину приписи ст. 204 ЦК України.

Отже, договір від 10 червня 2021 року №125ТК є обов`язковим для виконання сторонами і строк виконання для відповідача є таким, що настав.

Відповідач не виконав належним чином і в строк свої зобов`язання за договором від 10 червня 2021 року №125ТК щодо повної оплати поставленого товару промислового призначення в сумі 395640 грн. і тим самим порушив право позивача на своєчасне одержання цієї суми коштів.

Тому позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати примусового стягнення 395640 грн. боргу. Позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права.

Відповідно до приписів ст. 625 ГПК України позивачем нараховано до стягнення з відповідача 682,89 грн 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 11.11.2021 до 30.11.2021. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Відповідач погодився з сумою нарахування. Вимога підлягає до задоволення.

Відповідно до приписів ст.ст. 546, 549 ГПК України, п. 6.2 договору позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3869,68 грн пені за невиконання грошового зобов`язання за період з 11.11.2021 по 30.11.2021. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон" та не перевищує можливих сум нарахування. Відповідач погодився з сумою нарахування. Вимога підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Відповідач вимоги визнав повністю.

Рішення суду приймається за результатами підготовчого засідання.

Позовні вимоги належить задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 395640,00 грн боргу, 3869,68 грн пені, 682,89 грн 3% річних.

Стосовно покладення судових витрат на сторону:

Законодавець у ст. 129 ГПК України визначився з розподілом судових витрат:

1. Судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

3. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

4. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

5. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

6. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

7. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

8. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

9. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

10. Якщо у спорі про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, судові витрати за правилами цієї статті мають бути стягнуті на користь юридичної особи, то вони стягуються на користь власників (учасників, акціонерів), які подали позов в інтересах такої юридичної особи, у тій частині, в якій вони понесені цими власниками (учасниками, акціонерами).

11. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

12. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно сторони, на яку судовим рішенням покладено витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову.

13. Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

14. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем при зменшенні позовних вимог подано заяву про повернення з державного бюджету 53,41 грн. сплаченого ним судового збору. Оскільки вимоги зменшені позивачем самостійно, судовий збір підлягає поверненню з бюджету на користь позивача (заявника).

При визнанні позову відповідачем на останнього покладається 50% розміру належного до стягнення судового збору. Решта 50% має бути повернута позивачеві з державного бюджету за його мотивованою заявою. Така заява до суду про повернення позивачеві 50% судового збору - на момент прийняття рішення від позивача не надходила.

Стосовно клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Чинний ГПК України дозволяє перехід зі спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження з відкриттям підготовчого засідання. Суд вирішує процедурні питання тільки на стадії відкриття провадження у справі (приписи ст. 250 ГПК України). Чинний ГПК України не передбачає можливості переходу в спрощене позовне провадження з процедури загального позовного провадження, в зв`язку з чим клопотання позивача про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні належить відхилити.

Керуючись приписами ст.ст. 185, 236-240 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Прийняти заяву позивача про зменшення позовних вимог.

Клопотання позивача про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні відхилити.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно", м.Черкаси, пр-т Хіміків,76, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод монтажних виробів", м.Дніпро, вул.Гаванська,16, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 00109487, номер рахунку в банку невідомий

395640,00 грн боргу, 3869,68 грн пені, 682,89 грн 3% річних, 3001,44 грн - 50% судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути з державного бюджету

на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод монтажних виробів", м.Дніпро, вул.Гаванська,16, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 00109487, номер рахунку в банку невідомий

53,41 грн. судового збору, сплаченого по платіжному дорученню №3018 від 30.11.2021.

Оригінал платіжного доручення залишити в справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення чи через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 11.01.2022.

Суддя Г.М.Скиба