ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2022 р. Справа№ 910/7863/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021

(повний текст складено 20.09.2021)

у справі № 910/7863/21 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 16 843,54 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

ПрАТ "СК "Провідна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТДВ "СК "Альфа-Гарант" про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 16 843,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання умов договору добровільного страхування за платіжним дорученням від 25.07.2019 № 028120 ПрАТ "СК "Провідна" перераховано на користь ФОП Бурченка Р.А. страхове відшкодування в розмірі 35 276,72 грн на підставі страхового акту від 24.07.2019 № .

В подальшому ТДВ "СК "Альфа-Гарант" виплатило на користь ФОП Кононенко Ю.В. страхове відшкодування в розмірі 16 843,54 грн за платіжним дорученням від 19.12.2019 № 047059 за страховим актом від 17.12.2019 № , згідно із рахунком від 12.12.2019 № КО-0000254, актом виявлення прихованих пошкоджень від 12.12.2019.

27.02.2020 ФОП Бурченко Р.А. оформив акт виконаних робіт № БУ-К-00194 на суму 52 120,26 грн.

ТДВ "СК "Альфа-Гарант" 29.08.2019 виплатило на претензію ПрАТ "СК "Провідна" страхове відшкодування у розмірі 34 276,72 грн (за вирахуванням франшизи у розмірі 1 000 грн), що підтверджується платіжним доручення від 29.08.2019 № 2899.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/7863/21 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що подані позивачем докази на підтвердження наявності підстав для стягнення додаткової суми страхового відшкодування з відповідача є суперечливими та не доводять ті обставини, на які посилається позивач.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням, ПрАТ "СК "Провідна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 16 843,54 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405,00 грн.

За твердженням скаржника, складна деформація кришки багажника була виявлена, коли пошкоджений внаслідок ДТП транспортний засіб поступив на ремонт, про що було складено акт виявлення прихованих пошкоджень з висновком, що кришка багажника підлягає заміні, а не ремонту.

Посилаючись на Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, скаржник наполягає, що технічний огляд автомобіля являє собою лише початковий етап дослідження, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Позиції учасників справи

31.12.2021 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ТДВ "СК "Альфа-Гарант" просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду міста києва від 20.09.2021 у справі № 910/7863/21 залишити без змін.

ТДВ "СК "Альфа-Гарант" посилаючись на карантинні обмеження, внаслідок яких працівники відповідача переведені на віддалений режим роботи, що вплинуло на оперативність підготовки відзиву, просить поновити строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 справу № 910/7863/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Хрипуна О.О., суддів Мальченко А.О. та Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "Провідна" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/7863/21, справу ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Колегією суддів за клопотанням ТДВ "СК "Альфа-Гарант" поновлено встановлений судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження строк на подачу відзиву.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

09.07.2019 о 16 год. 10 хв. на проспекті Перемоги сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу FORD FOCUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу RENAULT MASTER, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ТДВ "СК "Альфа-Гарант" згідно з полісом № АО/005934451 (франшиза - 1 000 грн; ліміт відповідальності за шкоду майну 100 000 грн).

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 30.07.2019 у справі № 759/12862/19 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди та відповідно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль FORD FOCUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахований на умовах договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/6769528/9069/18 від 26.11.2018 між ПрАТ "СК "Провідна" (страховик) та ТОВ "Рояль Канін Україна" (страхувальник).

Страхувальник повідомив ПрАТ "СК "Провідна" про ДТП та 10.07.2019 звернувся з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, в якій зазначив про пошкодження, в тому числі, кришки багажника.

10.07.2019 спеціалістом ПрАТ "СК "Провідна" Петрівським М.О. був складений акт 277739 огляду пошкодженого транспортного засобу з описом деталей та характером пошкоджень, зокрема щодо деформації кришки багажника з відміткою про необхідність її ремонту та фарбування.

Згідно з рахунком від 23.07.2019 № БУ-0000281, виданого ФОП Бурченко Р.А. вартість ремонту становила 35 276,72 грн, з яких вартість ремонтних робіт - 7 741,80 грн, вартість матеріалів - 3 750,00 грн та вартість запчастин - 23 784,92 грн.

На виконання умов договору добровільного страхування № 06/6769528/9069/18 від 26.11.2018 ПрАТ "СК "Провідна" за платіжним дорученням від 25.07.2019 № 028120 було перераховано на користь ФОП Бурченка Р.А. належне ТОВ "Рояль Канін Україна" страхове відшкодування в розмірі 35 276,72 грн на підставі страхового акту від 24.07.2019 № .

15.08.2019 ПрАТ "СК "Провідна" звернулося до ТДВ "СК "Альфа-Гарант" із заявою про відшкодування шкоди в порядку суброгації на суму 35 276,72 грн.

29.08.2019 ТДВ "СК "Альфа-гарант" виплатило ПрАТ "СК "Провідна" 34 276,72 грн страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи у розмірі 1 000 грн) за платіжним доручення від 29.08.2019 № 2899.

12.12.2019 спеціалістом ПрАТ "СК "Провідна" Петрівським М.О. було підписано акт виявлення прихованих пошкоджень до напрямку на ремонт № від 12.12.2019, в якому вказано про виявлення прихованих пошкоджень, пов`язаних зі страховою подією, що підлягають усуненню, а саме: складної деформації кришки багажного відсіку FORD FOCUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вид робіт: заміна та фарбування.

В подальшому ФОП Кононенко Ю.В. було виставлено рахунок ПрАТ "СК "Провідна" від 12.12.2019 № КО-0000254 на суму 16 843,54 грн, з яких кришка багажника - 15 358,54 грн та демонтаж/монтаж скла заднього - 1 485,00 грн. Разом з актом розбіжностей позиції СТО перевірено 13.12.2019 спеціалістом ПрАТ "СК "Провідна" Петрівським М.О.

ПрАТ "СК "Провідна" було складено страховий акт від 17.12.2019 № про доплату 16 843,54 грн страхового відшкодування. В акті зазначено, що вартість відновлювального ремонту, визначена на підставі рахунку станції технічного обслуговування, за розрахунок спеціаліста ПрАТ "СК "Провідна", склала 52 120,26 грн, з яких попередньо виплачено - 35 276,72 грн.

ПрАТ "СК "Провідна" перерахувало ФОП Кононенко Ю.В. страхове відшкодування ТОВ "Рояль Канін Україна" в сумі 16 843,54 грн за платіжним дорученням від 19.12.2019 № 047059.

06.02.2020 ПрАТ "СК "Провідна" звернулося до ТДВ "СК "Альфа-Гарант" з вимогою здійснити доплату страхового відшкодування у сумі 16 843,54 грн.

27.02.2020 ФОП Бурченко Р.А. оформив акт виконаних робіт № БУ-К-00194 на суму 52 120,26 грн по ремонту автомобіля FORD FOCUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на замовлення ТОВ "Рояль Канін Україна", платник - ПрАТ "СК "Провідна".

Таким чином, матеріалами справи підтверджується настання страхового випадку та витрати на усунення спричиненої ДТП шкоди у сумі 52 120,26 грн за рахунок ПрАТ "СК "Провідна".

Проте, ТДВ "СК "Альфа-Гарант" страхове відшкодування у сумі 16 843,54 грн позивачу не сплатив і у відзиві на позов заперечив проти задоволення вимог, посилаючись на таке:

- відповідно до акту огляду від 10.07.2019 № 277739 (п. 5) зазначено, що така деталь як кришка багажника підлягає ремонту, а не заміні;

- відповідно до ремонтної калькуляції від 23.07.2019 № БУ-К-00194 в переліку запасних частин не вказана кришка багажника, натомість в ремонтній калькуляції двері задка підлягають ремонту, а не заміні;

- проте в акті виконаних робіт від 27.02.2020 № БУ-К-00194 вказано, що було здійснено не ремонт, а заміну кришки багажника вартістю 16 570,38 грн;

- позивач безпідставно вимагає від відповідача доплату до раніше здійсненого страхового відшкодування на суму 16 570,38 грн за заміну деталі, яка відповідно до наданих самим же позивачем документів підлягала ремонту, а не заміні;

- позивач не довів належними та допустимими доказами, що кришка багажника дійсно підлягала заміні, а не ремонту.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на спростування витрат ПрАТ "СК "Провідна" та підтвердження власного розрахунку збитків, спричинених ТОВ "Рояль Канін Україна" в результаті пошкодження автомобіля з вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ТДВ "СК "Альфа-Гарант" згідно з полісом № АО/005934451.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, законами України "Про страхування", "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування).

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно із ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 29 наведеного Закону встановлює, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За загальним правилом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Колегія суддів зазначає, що Законами України "Про страхування" та "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Водночас норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду і застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За змістом статті 29 зазначеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми - статті 29 названого Закону здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічну позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16).

У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 зазначено, що в разі коли для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, за мінусом франшизи.

У даній справі між сторонами відсутній спір щодо коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлює Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159)

Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (п. 1.3 Методики).

Визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, регламентовано розділом VIII Методики, п. 8.1 якого передбачає для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосування витратного підходу і методу калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Отже, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ПрАТ "СК "Провідна" у зв`язку з виплатою страхового відшкодування на відновлення пошкодженого у ДТП автомобіля FORD FOCUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", набуло право вимоги 52 120,26 грн до ТДВ "СК "Альфа-гарант" як страховика водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована згідно з полісом № АО/005934451.

Тобто, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

17.10.2019 набрав чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України: змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено саму статтю у новій редакції, фактично з впровадженням в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України", в якому Суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази, апеляційний суд вважає за необхідне застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, аніж не мав місце.

Зважаючи на наведені процесуальні правила, а також встановлені та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність фактичних і правових підстав для задоволення позову в даній справі, оскільки позивачем доведено витрати, понесені на відновлювальний ремонт пошкодженого у ДТП автомобіля, а відповідачем не спростовано розмір цих витрат.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

ТДВ "СК "Альфа-Гарант" не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог та підтвердження тих обставин, на які він посилається у відзивах. ТДВ "СК "Альфа-гарант" не надано суду жодного обґрунтування своїх сумнівів у належності наданих позивачем доказів суми страхового відшкодування, розміру спричиненої ДТП шкоди та характеру пошкоджень автомобіля FORD FOCUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , їх зв`язку з ДТП та вартості оплаченого позивачем відновлювального ремонту. Встановлений оглядом автомобіля характер пошкоджень та попередня ремонтна калькуляція не виключають заміни кришки багажника, необхідність якої була встановлена вже в процесі проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, № 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів сторін апеляційний господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ "СК "Провідна" до ТДВ "СК "Альфа-гарант" про стягнення в порядку суброгації 16 843,54 грн (52 120,26 грн (вартість відновлювального ремонту) - 1 000 грн (франшиза) - 34 276,72 грн (виплачене страхове відшкодування) = 16 843,54 грн) виплаченого страхового відшкодування пошкодження транспортного засобу під час ДТП є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи (щодо наявності у відповідача обов`язку перед позивачем щодо відшкодування заявленої до стягнення суми виплаченого страхового відшкодування), за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (щодо відсутності у відповідача підстав невиконання цього обов`язку), висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права щодо визначення обов`язку особи відповідати за цивільними зобов`язаннями, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 ст. 277 ГПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю з наведених у даній постанові підстав.

Судові витрати

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 ст. 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами розгляду справи, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 270,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405,00 грн, відповідно до ст. 129 ГПК України, підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/7863/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/7863/21 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 25, ідентифікаційний код 23510137) суму страхового відшкодування в розмірі 16 843,54 грн та 5 675,00 грн судових витрат.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи № 910/7863/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз