ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року Справа № 903/457/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Петухов М.Г. , суддя Грязнов В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський на рішення Господарського суду Волинської області від 22 вересня 2021 року в справі №903/457/21 (суддя - І. О. Якушева)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Екотехноінвест

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський

про стягнення 24 854 грн 87 коп..

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест» (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Волинської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський (надалі - Відповідач) про стягнення 235341 грн 73 коп. основної суми боргу, 4538 грн 12 коп. пені та 907 грн 62 коп. трьох річних відсотків.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконання Відповідачем умов договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №541/1/В від 24 грудня 2020 року щодо своєчасного та повного розрахунку за переданий газ.

1 вересня 2021 року від Позивача надійшла заява №239-21 від 1 вересня 2021 року, в якій Позивач просив стягнути з Відповідача 10790 грн 55 коп. заборгованості, 11733 грн 05 коп. пені, 2331 грн 27 коп. процентів річних, яка прийнята місцевим господарським судом в судовому засіданні від 9 вересня 2021 року.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 22 вересня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 10790 грн 55 коп. заборгованості, 11733 грн 05 коп. пені, 2331 грн 27 коп. процентів річних. Також судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 372 грн 74 коп..

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами у справі існують договірні правовідносини, то виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів, і не змінюють їх. Ціна природного газу була узгоджена сторонами в договорі №541/1/В від 24 грудня 2020 року, додатковій угоді №6 від 31 березня 2021 року, які не визнані недійсними у встановленому законом порядку, підписані повноважними представниками.

Враховуючи зазначене, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що у зв`язку із неоплатою Відповідачем вартості отриманого природного газу в повному обсязі вимога Позивача про стягнення з Відповідача 10790 грн 55 коп. заборгованості є обґрунтована і підлягає до задоволення.

Суд першої інстанції зауважив в своєму рішенні, що у зв?язку з порушенням Відповідачем строку виконання зобов?язання з оплати, встановленого пунктом 4.2 договору №541/1/В від 24 грудня 2020 року, підлягає до задоволення вимога Позивача про стягнення з Відповідача на підставі підпункту 6.2.1 пункту 6.2 договору, 11733 грн 05 коп. пені, а також 2331 грн 27 коп. процентів річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що Відповідач у поясненнях №21/1929 від 8 вересня 2021 року просив зменшити розмір пені на 90%, обґрунтовуючи це тим, що Відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, у зв`язку з проходженням військових дій на сході країни, Відповідач здійснює мобілізаційні завдання Міністерства оборони України та забезпечує відновлення та налагодження житлово-побутових умов у частинах Збройних Сил України, що знаходяться у територіальній юрисдикції Відповідача, а це 17 військових частин сухопутних військ та 2 частини повітряних військ, що потребує значних коштів для закупівлі необхідних матеріалів та послуг. Зазначає, що Відповідач виконував зобов`язання в повному обсязі за січень березень 2021 року, а затримки з оплати наданих послуг виникли з причин, які не залежали від Відповідача.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання Відповідача про зменшення розміру пені на 90 %, оскільки жодних доказів, які б свідчили про перебування у скрутному фінансовому становищі, Відповідач суду не надав. Також суд першої інстанції вказав, що здійснення мобілізаційних завдань Міністерства оборони України та забезпечення відновлення та налагодження житлово-побутових умов у частинах Збройних Сил України, що знаходяться у територіальній юрисдикції Відповідача, не звільняє Відповідача від взятих ним договірних зобов?язань цивільно-правового характеру. Відповідач у значній мірі виконав зобов`язання щодо оплати вартості переданого впродовж березня квітня 2021 року природного газу, але оплату провів з порушенням строку.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу (а.с. 148-150), в якій з підстав, висвітлених в ній, просить скасувати рішення суду першої інстанції частково, в частині стягнення 10790 грн 55 коп. основного боргу та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що у Відповідача відсутні підстави для сплати 10790 грн 12 коп. основного боргу, оскільки перевіркою Управління Західного офісу Держаудитслужби (висновок про результати моніторингу процедури закупівлі -2 11-12-005548-а, затверджений 9 серпня 2021 року) встановлено, що замовник процедури закупівлі Відповідач безпідставно вніс зміни до істотних умов договору, якими змінив ціну за одиницю товару, збільшивши фактичну ціну природного газу за 1000,0 куб.м. з урахуванням ПДВ додатковими угодами, зокрема, №6, чим порушив вимоги пункту 2 часини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому на переконання апелянта згідно даного висновку, кошти в сумі 10790 грн 55 коп. є зайво нарахованими.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 листопада 2021 року прийнято справу №903/457/21 до провадження Північно-західного апеляційного господарського суду в складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Грязнов В.В., суддя Петухов М.Г. та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків,передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 903/457/21 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 2270 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 227000 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 19 квітня 2021 року було повідомлено сторін про те, що розгляд справи №903/457/21 буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 14 січня 2022 року включно.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги Відповідача слід відмовити, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

При цьому Північно-західний апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №541/1/В (надалі - Договір; а.с. 6-9).

Згідно пункту 1.1 Договору, Позивач зобов`язався передати у власність Відповідача у 2021 році природний газ (надалі - газ), а Відповідач зобов`язався прийняти і оплатити його вартість у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Пунктом 3.2 Договору визначено ціна 1 тис. куб метрів природного газу складає 3983 грн 33 коп., податок на додану вартість становить 796 грн 67 коп., всього ціна газу за 1 тис. куб. метрів становить 4780 грн з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності.

Як узгоджено в пункті 4.2 Договору оплата в розмірі 100% (сто відсотків) за фактично переданий Позивачем газ здійснюється Відповідачем до десятого числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 Договору встановлено відповідальність Відповідача як споживача у вигляді сплати пені у разі порушення строків оплати, передбачених розділом ІV Договору.

В силу дії пункту 10.1 Договору, Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з 1 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

31 березня 2021 року до Договору укладено Додаткову угоду №6 (надалі Додаткова угода; а.с. 10), згідно з якою внесено зміни до пунктів 1.2., 1.3, 3.2, 3.7 Договору, зокрема, змінено ціну природного газу за 1 тис.куб.м. з 4780 грн з ПДВ на 8467 грн 29 коп. з ПДВ.

Договір та Додаткова угода підписані генеральним директором Позивача Мереніс А.Є. і начальником Відповідача Шестопал І.А. та скріплені печатками.

На виконання умов Договору Позивач передав Відповідачу наступні обсяги природного газу на загальну суму 329 493 грн 86 коп.:

· у березні 2021 року 27,93891 тис. м. куб. на суму 107540 грн 18 коп., що підтверджується копією акта №2222 за березень 2021 (період обліку з 1 березня 2021 по 14 березня 2021 ) та копією акта №2223 за березень 2021 на суму 118283 грн 56 коп. (період обліку з 15 березня 2021 по 31 березня 2021);

· у квітні 2021 року 11,33645 тис. м. куб. на суму 103668 грн 12 коп., що підтверджується копією акта №3672 за квітень 2021 року.

Акт №2222 за березень 2021 року, акт №2223 за березень 2021 року, акт №3672 за квітень 2021 року не підписані Відповідачем (споживачем).

У позовній заяві Позивач зазначає, що надсилав Відповідачу акти приймання-передачі газу, проте Відповідач їх не підписав і не повернув. На підтвердження факту надіслання і отримання актів посилається на інформацією з сайту «Нова пошта», треккоди 6823, 8792, 2246.

Згідно з підпунктами 2.6.2, 2.6.3, 2.6.4 пункту 2.6 Договору: на підставі отриманих від Відповідача даних та/або даних оператора ГТС Позивач протягом трьох робочих днів готує та подає Відповідачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником Позивача у письмовій формі або з використанням електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»; Відповідач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язався повернути Відповідачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником Відповідача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу; у випадку відмови від підписання приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до Договору або в судовому порядку; до прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних Позивача.

Оскільки Відповідач не виконав свого договірного зобов?язання, не підписав і не повернув протягом двох днів з дати одержання акти приймання-передачі газу, не надав мотивованої відмови від підписання актів, не надав рішення суду про врегулювання розбіжностей вартість поставленого природного газу на підставі підпункту 2.6.4 пункту 2.6 Договору встановлюється судом на підставі даних Позивача (постачальника), тобто, враховуючи вартість газу, зазначену в актах.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язання з оплати вартості переданого газу в повному обсязі, Позивач звернувся з позовом до суду за захистом порушеного, на його думку права, в якому просив стягнути з Відповідача (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) 10790 грн 55 коп. заборгованості, 11733 грн 05 коп. пені, 2331 грн 27 коп. процентів річних.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України: підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зважаючи на характер встановлених між сторонами правовідносин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із поставкою товару та відповідальністю за порушення строків оплати, регулювання яких здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України тощо.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено: що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Водночас, відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України: зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу дії статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

З положень статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України вбачається, що: господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Нормами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено свободу договору, тобто відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З поданої Відповідачем апеляційної скарги, вбачається що всі її заперечення зводяться до відхилення та скасування рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з Відповідача основної суми заборгованості в розмірі 10790 грн 55 коп., з приводу чого колегія судді зауважує наступне.

Частиною 1 статті 25 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що апеляційні господарські суди переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих господарських судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного господарського суду).

Колегія суддів констатує, що статтею 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених статтею 269 Господарського апеляційного кодексу України, апеляційний господарський суд здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у даній справі є рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Відповідача основної суми боргу в розмірі 10790 грн 55 коп..

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в сукупності з вищенаведеною нормативно-правовою базою законодавства України, досліджуючи заперечення Відповідача, наведені в апеляційній скарзі щодо того, що у Відповідача відсутні зобов`язання щодо сплати 10790 грн 55 коп. основного боргу, оскільки відповідно до висновку Управління західного офісу держаудитслужби у Відповідача дані кошти є зайво нарахованими, колегія суду зазначає, що Позивачем та Відповідачем погоджено ціну природного газу у Договорі та у Додатковій угоді №6.

Доказів, які б свідчили про визнання Договору чи Додаткової угоди №6 в частині ціни природного газу, Відповідачем не подано (як і не надано доказів укладення інших додаткових угод з меншим розглядом ціни).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За таких обставин Договір та Додаткова угода №6 є підставою виникнення у Відповідача зобов`язання з оплати вартості природного газу за ціною, яка в них узгоджена, а тому доводи Відповідача про те, що відсутні підстави для сплати залишку суми заборгованості в розмірі 10790 грн 55 коп. є необгрунтовними та такими, що спростовуються, доказами, долученими до матеріалів справи.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги з-приводу безпідставного внесення Позивачем та Відповідачем змін до істотних умов Договору, якими змінено ціну природного газу за 1000 кубм. З урахуванням ПДВ, чим порушено вимоги пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (що на переконання Відповідача є підставою для несплати заборгованості в сумі 10790 грн 55 коп.), то колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про публічні закупівлі» від 25 грудня 2015 року № 922-VIII установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про публічні закупівлі», закупівля здійснюється відповідно до річного плану. Річний план, додаток до річного плану та зміни до них безоплатно оприлюднюються на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель протягом п`яти днів з дня їх затвердження.

Відповідно до статті 7-1 Закону України «Про публічні закупівлі» моніторинг закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю).

За результатами моніторингу закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу закупівлі, що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.

У висновку обов`язково зазначаються: найменування замовника, щодо якого здійснювався моніторинг закупівлі, його ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження; найменування предмета закупівлі та його очікувана вартість; унікальний номер оголошення про проведення процедури закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель, та дата його оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу та/або унікальний номер повідомлення про намір укласти договір та дата його оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу; опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого за результатами моніторингу закупівлі; зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.

Водночас у висновку може зазначатися додаткова інформація, визначена органом державного фінансового контролю необхідною для більш детального опису результатів моніторингу закупівлі.

Форма висновку та порядок його заповнення визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Форми документів у сфері публічних закупівель затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22 березня 2016 року № 490 «Про затвердження форм документів у сфері публічних закупівель» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 березня 2016 року за № 449/28579).

Поряд з тим, форму висновку про результати моніторингу закупівлі визначено Порядком заповнення форми висновку про результати моніторингу закупівлі», затвердженим наказом Державної аудиторської служби України від 23 квітня 2018 року № 86 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 червня 2018 року за № 654/32106 (надалі - Порядок № 86).

У розділі ІІІ Порядку № 86 визначено, що у пункті 1 констатуючої частини форми висновку зазначається опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого(их) за результатами моніторингу закупівлі, із зазначенням: структурної одиниці нормативно-правового акта, норми якої порушено, його виду, найменування суб`єкта нормотворення, дати прийняття та його реєстраційного індексу (крім законів), заголовка, а в разі відсилання до зареєстрованого нормативно-правового акта - також дати і номера його державної реєстрації в Міністерстві юстиції України. При зазначенні структурної одиниці закону зазначається тільки її заголовок (крім законів про внесення змін); найменування та реквізитів документів, на підставі яких зроблено висновок про наявність порушення (у разі потреби також деталізуються суть та обставини допущення порушення).

З сукупного аналізу усього вищеописаного, колегія судді приходить до висновку, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Тобто, за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів, і не можуть їх змінювати, а тому не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Аналогічна правова позиція висвітлена Верховним Судом зокрема у постановах від 20 червня 2019 року у справі №916/1906/18, від 17 березня 2020 року у справі 911/1102/19, від 13 лютого 2018 року у справі № 910/12793/17, від 21 травня 2018 року у справі № 922/2310/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/23357/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №917/1064/17, від 26 березня 2019 року у справі №910/26948/15.

Відтак в даній справі Управління Західного офісу Держаудитслужби за результатами моніторингу процедури закупівлі, проведеної Відповідачем, склало висновок, яким встановлено порушення саме фінансової дисципліни Відповідачем.

Проте, оскільки між сторонами у справі існують договірні правовідносини, які виникли саме на підставі Договору та додаткових угод (які не визнані недійсними у встановленому законом порядку), то виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів, і не змінюють їх умови. Суд констатує, що ціна природного газу була узгоджена сторонами в Договорі, Додатковій угоді, які не визнані недійсними у встановленому законом порядку, підписані повноважними представниками (при цьому жодних дій стосовно зміни Договору після висновку УЗОД строками не вчинено; таких доказів суду не подано).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Водночас як визначено із статтями 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на існування Договору з встановленою ціною, котра не змінювалася сторонами, усе вищеописане в даній постанові спростовує доводи апеляційної скарги Відповідача щодо відсутності зобов`язання щодо сплати 10790 грн 55 коп. основного боргу.

Таким чином, докази, долучені Позивачем до матеріалів справи (акт №2223 за березень 2021 року (період обліку з 15 березня 2021 по 31 березня 2021) на суму 118 283 грн 56 коп.) підтверджують отримання Відповідачем природного газу від Позивача та виникнення у Відповідача зобов`язання по Договору з оплатити за отриманий природний газ (при цьому Відповідач не заперечує отримання природного газу по укладеному Договору та Додаткові угоді, а заперечує обставин його договірних зобов`язань щодо сплати за отриманий в березні природний газ).

Відтак, зважаючи на встановлення обставин щодо відсутності доказів які б свідчили про повну сплату Відповідачем заборгованості по Договору за поставлений природний газ, обставин щодо поставки Позивачем природного газу відповідно до акту №2223 за березень 2021 року, колегія суддів прийшла до висновку про доведеність та підставність позовних вимоги щодо стягнення 10790 грн 74 коп. заборгованості за поставлений природний газ, а тому задовільняє позов в цій частині та стягує з Відповідача 10790 грн 74 коп. боргу.

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, в судовому рішенні, з підстав, наведених у ньому, керуючись статею 233 Господарського кодексу України та статею 551 Цивільного кодексу України (а саме з огляду на існування заборгованості та пункту 6.2 Договору), також статею 625 Цивільного кодексу України задоволено позовні вимоги щодо стягнення 11733 грн 05 коп. пені та 2331 грн 27 коп. процентів річних. В той же час, колегія суддів зазначає, що Відповідач в своїй апеляційній скарзі не оспорює рішення в частині стягненя пені та процентів річних, що відповідно до норм процесуального права, а саме діючи в правовому полі статті 269 ГПК України (зважаючи на відсутність порушення норм процесуального права) не є підставою для перегляду апеляційний господарським судом законності рішення в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача наведені в апеляційній скарзі стосовно відсутності підстав для стягнення заборгованості в разі встановленні порушень фінансової дисципліни Відповідачем за результатами моніторингу процедури закупівлі, проведеної Відповідачем, безпідставними, необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 270, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський на рішення Господарського суду Волинської області від 22 вересня 2021 року в справі №903/457/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 22 вересня 2021 року в справі №903/457/21 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №903/457/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Грязнов В.В.