ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1053/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства

про стягнення 5 220,61 грн

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з позовом до суду про стягнення з Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства 5220,61грн збитків.

Ухвалою від 04.10.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.11.2021.

Ухвалою від 02.11.2021 відкладено підготовче засідання на 23.11.2021.

Ухвалою від 23.11.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/1053/21 до судового розгляду по суті на 16.12.2021.

В судовому засіданні 16.12.2021 оголошувалась перерва до 10.01.2022.

10.01.2022 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява, згідно якої останній просить суд здійснювати розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить протокол судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.10.2018 між НАК Нафтогаз України (постачальник, позивач) та Новогуйвинським ВЖРЕКП (споживач, відповідач) укладений договір №5281/18-ТЕ-10 постачання природного газу, відповідно до пункту 1.1. якого позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Додатковими угодами №№1-8 сторони внесли відповідні зміни до Договору.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору, протягом жовтня 2018 - квітня 2019 передав у власність відповідача природний газ, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019, 30.04.2019.

Вказує, що згідно пункту 3.13. Договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018), якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1. Договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7. Договору.

Пояснив, що у березні 2019 року відповідач фактично спожив природний газ в обсязі, на 22,81900 тис. куб. м (на 13,81%) меншому від погодженого сторонами в пункті 2.1 Договору. За вказаного, позивач вважає, що зазначеними діями відповідач завдам йому збитків на суму 5 220,61 грн.

Наголосив, що у зв`язку з порушенням відповідачем в березні 2019 року умов Договору та на виконання пункту 3 розділу VI Правил, 16.05.2019 на адресу відповідача направив акт-претензію №26-590-19 від 14.05.2019, згідно якої вимагав сплатити збитки в розмірі 61 468,44 грн.

Зазначив, що листом №26-4074-19 від 25.11.2019 повідомив відповідача про здійснення перерахунку суми збитків, зазначеної в акті-претензії №26-590-19 від 14.05.2019.

Оскільки зазначену суму збитків відповідач не сплатив, вказане стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зсилається на ст. 11-16, 258, 525, 526,530, 611, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193, 216-218, 230, 231, 264, 265 Господарського кодексу України, ст. 12, 13 Закону України Про ринок природного газу, Правила постачання природного газу.

Також позивач вказав, що до 01.05.2016 штраф і збитки в розумінні і за змістом ч.5 ст. 225 ГК України, мали абсолютно ідентичну правову природу із штрафом (штрафною санкцією). Вважає, що за відсутності норми частини п`ятої статті 225 ГК України (внаслідок законодавчих змін) застосований сторонами Договору термін збитки за своїм правовим змістом відповідає визначенню штрафної санкції (штрафу) як виду господарської санкції (статті 217, 230, 231 Господарського кодексу України) та неустойки (штрафу) (статті 549-551 Цивільного кодексу України) і одночасно не має і не може мати спільних індивідуальних кваліфікуючих ознак (характеристик) із збитками в розумінні статей 224 Господарського кодексу України і статті 22 Цивільного кодексу України, які містять загальне (універсальне) визначення поняття збитків, які в свою чергу підлягають відшкодуванню незалежно від наявності відповідного застереження про це в договорі і за умови реальності їх завдання.

За вказаного, позивач вважає, що суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 85-87), позовні вимоги заперечив. Вважає, що позивач на надав належних доказів на підтвердження понесення ним збитків на заявлену суму саме в результаті споживання відповідачем у березні 2019 року меншої кількості газу, ніж було замовлено. Також не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором. Вважає, що позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань і завданими збитками. Зауважив, що при визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань.

Позивач, у відповіді на відзив (а.с.105-109), зазначені доводи відповідача заперечив. Вважає, що порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, та підтверджено матеріалами справи, 04.10.2018 ПАТ "НАК Нафтогаз України (постачальник, позивач) та Новогуйвинський ВЖРЕКП (споживач, відповідач) уклали договір №5281/18-ТЕ-10 постачання природного газу, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

В період з 19.10.2018 по 22.04.2019 сторони уклали додаткові угоди №1-8, якими внесли зміни до Договору (а.с. 33-49).

За п. 1.2. Договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1. цього договору, споживач визначає самостійно (п. 1.3. Договору).

За умовами п.2.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 28.11.2018), споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п.2.1 цього договору повністю покривають потреби споживача у відповідних розрахункових періодах для потреб, визначених пунктом 1.2 цього договору. Споживач самостійно визначає обсяги, зазначені у пункті 2.1 цього договору, і несе відповідальність за правильність їх визначення.

Відповідно до п. 3.8 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 28.11.2018), приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі.

За умовами п.3.8.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 28.11.2018), споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених у пункті 1.2 договору.

На виконання умов Договору позивач протягом жовтня 2018 - квітня 2019 року передав у власність відповідача природний газ, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, 20.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019, 30.04.2019 (а.с. 50-56).

Разом з тим, відповідно до п. 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди №6 від 20.03.2019), постачальник (позивач) протягом березня 2019 року повинен був передати природний газ споживачу (відповідачу) в обсязі 165,24000тис.куб.м. Проте, згідно підписаного сторонами акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 (а.с. 55), обсяг спожитого відповідачем природного газу склав 142,421 тис. куб.м., тобто, на 22,81900тис.куб. м. менше від погодженого сторонами.

Вказане, на думку позивача, спричинило йому збитки у розмірі 5220,61грн, які розраховано на підставі п. 3.13. та п. 5.7. Договору, а також п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496.

Відповідно до пункту 3.13. Договору (в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2019), якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1. Договору), споживач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7. Договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

3.13.1. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф-Vn)xЦхК, де:

Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений позивачем відповідачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vn - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1 Договору;

Ц - ціна природного газу за цим Договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7. Договору передбачено, що відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13. цього Договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9. цього Договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1. цього Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1. або 3.13.2. пункту 3.13. цього Договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України.

За п.п. 8 п. 6.2. Договору, споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати позивачу збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13. Договору.

Відповідно до п.п. 4 п. 6.3. Договору, позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов пункту 2.1. Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до п. 1 Розділу VІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: 1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; 2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою В = (Vф - Vп) x Ц х K, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу; Vп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу; K - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5. При цьому, якщо перевищення об`єму (обсягу) природного газу стало наслідком відмови в доступі до об`єкта споживача, у результаті чого постачальник не здійснив пломбування запірних пристроїв на газових приладах споживача, або оператор ГРМ/ГТС не здійснив обмеження (припинення) розподілу/транспортування природного газу споживачу, або коли споживач не обмежив (припинив) споживання природного газу на письмову вимогу постачальника, коефіцієнт може бути збільшений у договорі постачання до 1.

Відповідно до п. 3 Розділу VІ Правил, за результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог: 1) форма акта-претензії є довільною; 2) при порушенні, зазначеному в підпункті 3 пункту 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням. Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом відшкодування збитків.

Суд враховує, що у зв`язку з порушенням відповідачем у березні 2019 року умов Договору та на виконання пункту 3 розділу VI Правил, позивач 16.05.2019 на адресу відповідача направив акт-претензію №26-590-19 від 14.15.2019, згідно якої вимагав у відповідача, на підставі пунктів 3.13, 5.7 Договору і пункту 1 розділу VI Правил, сплатити збитки в розмірі 61468,44 грн (а.с. 61-66).

Листом від 05.06.2019 №206 відповідач акт-претензію позивача залишив без задоволення, з підстав необґрунтованості претензійних вимог (а.с. 67-68).

Листом №26-4074-19 від 25.11.2019 позивач повідомив відповідача про здійснення перерахунку суми збитків, зазначеної в акті-претензії №26-590-19 від 14.15.2019 (а.с. 69-73).

Доказів відшкодування відповідачем на користь позивача заявлених до стягнення збитків матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента (постанова ВС від 25.08.2021 у справі №911/3215/20).

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню позивачем перед судом. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Аналогічні висновки містяться у постанові ВС від 25.08.2021 у справі №911/3215/20 та від №924/5/21

Згідно з п. 6 ч. 5 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", договір постачання повинен містити такі істотні умови, зокрема, як порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Тобто, право постачальника вимагати, на підставі Правил постачання природного газу та укладеного договору, від споживача відшкодування збитків за використання меншого/більшого обсягу від замовленого об`єму природного газу не звільняє позивача від тягара доказування самого факту понесення збитків та їх розміру.

Отже, пункт 3.13 договору та пункт 1 розділу VI Правил дійсно передбачають можливість відшкодування збитків споживачем. Проте право на стягнення збитків зі споживача не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків, оскільки вказане право не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому ГПК України. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі №911/3215/20.

Натомість, позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження дійсного понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором.

В матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника)

За вказаного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення збитків не підлягають задоволенню.

Зважаючи, що у позовній заяві позивач вказував, що суд має самостійно визначати та кваліфікувати правовідносини, які виникли між сторонами, та застосовувати відповідну норму права чи закон, який регулює спірні правовідносини, оскільки застосований сторонами договору термін "збитки" за своїм правовим змістом відповідає визначенню штрафної санкції (штрафу) як виду господарської санкції, суд враховує таке.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в о б р а н и й спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.

Тобто, спосіб захисту порушених прав обирає сам позивач, а суд, в процесі розгляду справи з`ясувує характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту.

До того ж, збитки та штраф (штрафна санкція) мають різну правову природу та правове регулювання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зсилається на умови Договору та Правил, які передбачають стягнення саме збитків, що відповідає змісту спірних правовідносин.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду, повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази, переданого на розгляд суду спору, покладаються саме на сторони, а не на суд.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 17.01.22

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

2,3 - сторонам (рек.)