УХВАЛА

м. Київ

10.01.2022Справа № 910/13535/18

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши скаргу Національного банку України на дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк М.І. у справі №910/13535/18 за позовом Національного банку України до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності,

За участю представників сторін:

від заявника (стягувача) - Софін О.В.

від боржників - не прибули;

від органу ДВС - не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №910/13535/18 у задоволені позовних вимог - відмовлено.

Постановою Північного апеляційного Господарського суду від 26.09.2019 у справі №910/13535/18 апеляційну скаргу Національного банку України задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 року у справі № 910/13535/18 скасовано та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсним договір №053 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення усіх документів отриманих Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" на виконання договору від 30.09.2015 року №053 про відступлення права вимоги (цесії).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (02002. м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 11 корпус Б, ) на користь Національного банку України (01061, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ) 1726,00 грн (одна тисяча сімсот двадцять шість гривен 00 копійок) судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" (03164, м. Київ, вул. Підлісна, буд. 3, ) на користь Національного банку України (01061, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, )1726,00 грн (одна тисяча сімсот двадцять шість гривен 00 копійок) судового збору.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладено на відповідачів.

29.10.2019 на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019, яка набрало законної сили 26.09.2019 було видано відповідні накази, а також 09.11.2019 на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 року, яка набрала законної сили 26.09.2019 року було видано наказ: «Визнати недійсним договір №053 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення усіх документів отриманих Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" на виконання договору від 30.09.2015 року №053 про відступлення права вимоги (цесії)».

28.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Національного банку України на дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк М.І. та була передана судді Демидову В.О. відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

У поданій скарзі представник стягувача просить:

- Визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк Марини Ігорівни про повернення Наказу Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 № 910/13535/18 Національному банку України без прийняття до виконання;

- Визнати неправомірним рішення (повідомлення) від 09.12.2021 Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк Марини Ігорівни про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання;

- Скасувати рішення (повідомлення) від 09.12.2021 Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк Марини Ігорівни про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання;

- Зобов`язати Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі № 910/13535/18.

Стягувач зазначає, що 25.11.2021 за вих. № 63-0005/112345 Національний банк з заявою про примусове виконання рішення звернувся до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з виконавчим документом від 09.11.2021 № 910/13535/18 про: «Визнати недійсним договір №053 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення усіх документів отриманих Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" на виконання договору від 30.09.2015 року №053 про відступлення права вимоги (цесії)».

17.12.2021 за вхідним №115/119875 на адресу Національного банку надійшло повідомлення від 09.12.2021 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк Марини Ігорівни, оскільки виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, тому на підставі п. 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», повертається виконавчий документ без прийняття до виконання, а відтак заявник вважає, що відповідно до змісту наказу про примусове виконання рішення, необхідно відновити становище, яке існувало до порушення шляхом зобов`язання ТОВ «КК «ГАРАНТ» повернути ТОВ «АКЗБ «ДЕЛЬТА М» усі отримані документи на виконання договору від 30.09.2015 року №053 про відступлення права вимоги (цесії), тому даний виконавчий документ є таким, що підлягає примусовому виконанню та передбачає заходи примусового виконання рішення відповідно до вимог пункту 1 частини 5 статті 10 Закону та відповідає повністю вимогам до виконавчого документа зазначених у частині 1 статті 4 Закону.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2021 прийнято скаргу Національного банку України на дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк М.І. до розгляду та розгляд скарги Національного банку України на дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк М.І. призначено на 10.01.2022 о 10:40 год.

Представник стягувача у судовому засіданні 10.01.2022 підтримав заявлені вимоги, просив заяву задовольнити.

Представники від головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» у судове засідання 10.01.2022 не прибули, повідомлялись належним чином, пояснень не надали.

В судовому засіданні 10.01.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

Дослідивши матеріали скарги, суд зазначає наступне.

Порядок розгляду, строки, підстави відмови і задоволення скарг на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби врегульовано положеннями статей 342, 343 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з цим, у пункті 3 Постанови Пленуму № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 р. Верховним Судом України було зазначено, що у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК і ГПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Приписами частини 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Так, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон України № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 5 Закону України № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Отже, однією з підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є те, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

При цьому, зі змісту ст. 4 Закону України № 1404-VIII вбачається, що встановлення вимог до виконавчого документа повинно перш за все сприяти державному виконавцю у своєчасному та належному виконанні, у тому числі, й рішення суду, а судовий захист має відповідати вимогам ефективності та не носити лише декларативний характер.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з матеріалів скарги Головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк Мариною Ігорівною, було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання на підставі п. 7. ч. 4 ст 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 10 Закону України № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є, зокрема, інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Зі змісту наказу від 09.11.2019, який було видано на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 року про визнання недійсним договір №053 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення усіх документів отриманих Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" на виконання договору від 30.09.2015 року №053 про відступлення права вимоги (цесії) по своїй суті є виконавчим документом немайнового характеру, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, а саме: відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення усіх документів отриманих Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" на виконання договору від 30.09.2015 року №053 про відступлення права вимоги (цесії), яке необхідно вчинити боржнику; у виконавчому листі визначений боржник, на якого покладається обов`язок щодо вчинення дій немайнового характеру вказаних у виконавчому документі, а саме - Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант»; виконавчий лист має всі заповнені реквізити, відповідає вимогам законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження» та оформлений належним чином.

Порядок виконання рішень немайнового характеру, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження» та розділом IX «Інструкції з організації примусового виконання рішень», яка затверджена наказом Міністерства юстиції України за № 512/5 від 02.04.2012, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802.

Правила цих норм до рішень немайнового характеру відносять рішення: про поновлення на роботі; про відібрання дитини; про виселення боржника; про вселення стягувача; інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 63 Закону України № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Аналіз вищенаведених норм та зміст виконавчого листа № 910/13535/18 від 09.11.2021 дає підстави для висновку, що даний виконавчий лист відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ньому чітко вказано ті дії, які боржника зобов`язано вчинити та спосіб їх виконання, а порядок виконання рішень такого характеру встановлено статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, та обставина, що на підставі постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 року, яка набрала законної сили 26.09.2019 року було видано наказ, вже свідчить про те, що це судове рішення за своїм змістом характеризуються реалізованістю та передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, оскаржене повідомлення державного виконавця є необґрунтованим, оскільки виконавчий лист містить чітке визначення дій, які слід вчинити боржнику, а тому у державного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання та для направлення стягувачу відповідного повідомлення.

Щодо вимог скаржника про зобов`язання Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі № 910/13535/18, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи №(80)2 державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 у справі №21-87а13 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/328/17 (П/9901/136/18).

Суд не може підміняти орган, уповноважений приймати дискреційне рішення, водночас суд зобов`язаний перевірити межі застосування таких дискреційних повноважень, якщо спірне рішення оскаржується в судовому порядку, зокрема, з підстав його немотивованості та необґрунтованості.

Дискреційні повноваження суб`єктів владних повноважень та їхніх посадових осіб не є безмежними та мають відповідати приписам чинного законодавства.

Отже, суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань господарського судочинства.

Суд зауважує, що у цьому випадку, суд не може вказувати державному виконавцю, яке саме він має прийняти рішення за наслідками розгляду заяви про примусове виконання рішення.

Предметом розгляду даної скарги є з`ясування обставин щодо порушення прав скаржника внаслідок прийняття державним виконавцем рішення (повідомлення) про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

В той же час зобов`язання Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі № 910/13535/18, крім того без дослідження інших обставин, що можуть бути підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, є втручанням у дискреційні повноваження відділу державної виконавчої служби.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення скарги Національного банку України на дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк М.І.

Керуючись статтями 234, 235, 339, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Національного банку України на дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк М.І. - задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк Марини Ігорівни про повернення Наказу Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 № 910/13535/18 Національному банку України без прийняття до виконання.

3. Визнати неправомірним рішення (повідомлення) від 09.12.2021 Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк Марини Ігорівни про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

4. Скасувати рішення (повідомлення) від 09.12.2021 Головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Буряк Марини Ігорівни про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання.

5. В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст. 255 - 257 ГПК України, до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.01.2022.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ