УХВАЛА

10 січня 2022 року

м. Київ

Справа № 909/466/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Зуєва В.А.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ?Карпатська нафтова компанія?

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у справі

за позовом Національного банку України

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ?Карпатська нафтова компанія?,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство ?Комерційний банк ?Фінансова ініціатива?,

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

20.12.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ?Карпатська нафтова компанія? (вих. № 05/11-21 від 05.11.2021) на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у справі №909/466/18, подана 06.11.2021.

За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 909/466/18 і в обґрунтування цієї відмови зазначає таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12.10.2021 справу № 909/466/18 передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до господарського суду Львівської області.

Товариство з обмеженою відповідальністю ?Карпатська нафтова компанія? звернулося з апеляційною скаргою на вказану ухвалу суду в частині невирішення питання щодо розподілу судових витрат, просить змінити ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.10.2021 та покласти судові витрати на позивача.

Відповідно до положень статті 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції.

Частина 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік ухвал місцевого господарського суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду. Ухвала, якою не розподілені судові витрати в даному переліку не значиться.

В силу положень частини 2 статті 254 Господарського процесуального кодексу України оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (ч. 3 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що скаржник не позбавлений можливості викласти свої заперечення щодо не вирішення питання про розподіл судових витрат, включивши такі заперечення до апеляційної скарги на відповідне рішення суду першої інстанції.

Пунктом 4 частини 5 статті 260 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що оскарження ухвали місцевого господарського суду в частині невирішення питання щодо розподілу судових витрат Господарським процесуальним кодексом України не передбачено.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали.

За змістом частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Карпатська нафтова компанія? на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у справі № 909/466/18, у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права апеляційним судом є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, частиною 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Карпатська нафтова компанія? на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у справі №909/466/18.

2. Матеріали касаційної скарги з додатками на 11 (одинадцяти) аркушах повернути скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді: Т. Б. Дроботова

В. А. Зуєв