УХВАЛА

м. Київ

18.01.2022Справа № 910/3137/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кучеренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Концерну «Військторгсервіс» про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі №910/3137/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росторг - Інвест»

до Концерну «Військторгсервіс»

про стягнення 398388,21 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Капленко Г.С.;

від відповідача (заявника): Татарчук Р.О., Тесленко Г.Г.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Росторг - Інвест» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Концерну «Військторгсервіс» (далі - відповідач) про стягнення 398388,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки №1/П-2020 від 30.04.2020 не здійснив своєчасну оплату поставленого товару за видатковими накладними №№244, 245, 246, 247 від 23.09.2020 та №№ 249, 250, 251, 252 від 25.09.2020, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг в розмірі 363420,02 грн, пеню в розмірі 16109,66 грн, 3% річних у розмірі 4027,42 грн та інфляційні втрати у розмірі 14831,11 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Концерну «Військторгсервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росторг-Інвест» основний борг у розмірі 363420,02 грн, пеню у розмірі 15990,51 грн, 3% річних у розмірі 3997,63 грн, інфляційні втрати у розмірі 14831,11 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн та судовий збір у розмірі 5973,59 грн; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 залишено без змін, а апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» - без задоволення.

В той же час, 20.12.2021 через відділ діловодства суду від Концерну "Військторгсервіс" надійшла заява в порядку приписів статті 331 Господарського процесуального кодексу України про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі №910/3137/21. Подана заява обґрунтована наявністю складних фінансових взаємовідносин з контрагентами та наявністю довготриваючих грошових зобов`язань до 2026 року за ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 у справі №910/23971/16, якою затверджено мирову угоду між боржником та його кредиторами у справі про банкрутство Концерну "Військторгсервіс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 відкладено вирішення питання про розгляд вищевказаної заяви до повернення матеріалів справи №910/3137/21 до Господарського суду міста Києва.

За супровідним листом Північного апеляційного господарського суду №910/3137/21/09.1-04.1/9488/21 від 29.12.2021 матеріали справи повернуті до Господарського суду міста Києва та передані на сектор судді з відділу автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) 04.01.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 призначено розгляд заяви Концерну "Військторгсервіс" про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі №910/3137/21 на 18.01.2022.

12.01.2022 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення проти розстрочення виконання рішення, оскільки подання відповідачем відповідної заяви є одним із способів відтермінування виконання рішення суду, однак з моменту прийняття судом апеляційної інстанції постанови про залишення без змін рішення місцевого суду, відповідачем навіть частково не здійснено погашення заборгованості, що, за твердженням позивача, свідчить про небажання останнього розраховуватися з контрагентами за поставлену продукцію.

Представники відповідача (заявника) в судовому засіданні 18.01.2022 подану заяву підтримали, просили задовольнити; представник позивача у задоволені поданої заяви просив відмовити.

Розглянувши заяву про розстрочення виконання рішення суду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні відповідної заяви, з огляду на наступне.

10.01.2022 Господарським судом міста Києва видано наказ на примусове виконання рішення від 25.06.2021, яке постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 залишено без змін у справі №910/3137/21, про стягнення з Концерну «Військторгсервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росторг-Інвест» основного боргу в розмірі 363420,02 грн, пені у розмірі 15990,51 грн, 3% річних у розмірі 3997,63 грн, інфляційних втрат у розмірі 14831,11 грн, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн та судового збору в розмірі 5973,59 грн.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В свою чергу, частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У зв`язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» Суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позаяк, заявником не надано суду належних доказів на підтвердження існування виключних обставин, що можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість його виконання або обумовлюють наявність ускладнень під час виконання судового рішення.

В свою чергу, абзац 2 частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання заявника на наявність у нього довготриваючих грошових зобов`язань за мировою угодою, затвердженою у справі №910/23971/16, оскільки на момент укладення договору поставки №1/П-2020 від 30.04.2020 за яким відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати отриманих від позивача у даній справі товарів, йому було відомо про наявність у нього грошових зобов`язань за укладеною мировою угодою у справі №910/23976/16, яка затверджена судом 17.04.2018, а відтак дана обставина не є тією виключною обставиною, яка б свідчила про наявність підстав для надання розстрочки виконання рішення суду у даній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що заявником (боржником) всупереч приписів частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання розстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Концерну «Військторгсервіс» про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі №910/3137/21.

Відповідно до частини 7 статті 331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись статтями 13, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Концерну «Військторгсервіс» про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі №910/3137/21.

Ухвала набирає законної сили 18.01.2022 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.01.2022.

Суддя Т.В. Васильченко