ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
20.01.2022р. Справа № 905/2115/21
Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,
при секретарі судового засідання Зеленському Б.О., -
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали
про стягнення 838.623,65 грн.
за участю представників: не з`явились, -
У провадженні Господарського суду Донецької області на стадії підготовчого провадження перебуває справа № 905/2115/21 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення з Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області збитків за пільгові перевезення громадян в сумі 838.623,65 грн.
Позов обґрунтований тим, що відповідачем не відшкодовано компенсаційних виплат за пільгове перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом за 12 місяців 2019 року, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів.
Відповідач посилається на те, що укладений між ним та позивачем договір про виплату компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом приміського сполучення від 30.01.2019 № 29 сплив 31.12.2019; за цим договором УПСЗН Лиманської міської ради зобов`язався в межах суми бюджетних асигнувань сплатити перевізнику компенсацію у розмірі 980.000,00 грн. на підставі наданих перевізником документів, передбачених договором; свої зобов`язання за цим договором в частині проведення розрахунків, на думку відповідача, УПСЗН Лиманської міської ради виконано у повному обсязі, сплачено перевізнику 924.270,00 грн. до 31.12.2019р. та в межах бюджетних асигнувань. Як зазначає відповідач, у відповідності до п.3.3 договору УПСЗН Лиманської міської ради здійснювалась перевірка наданих перевізником (позивачем) реєстрів пільгових пасажирів, які придбали провізні документи, сума за недоотримані кошти від продажу яких була включена до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ, та встановлені численні факти безпідставного включення сум за відшкодування вартості квитків, проданих пасажирам, що мають право на пільги. Кожного місяця протягом 2019 року в актах звірення сторонами фіксувалися сума розбіжностей між пред`явленою перевізником до відшкодування і розрахунками УПСЗН, а також обсяг профінансованих пільгових послуг за звітний період і факт відсутності кредиторської заборгованості з боку УПСЗН Лиманської міської ради. Також, відповідно до акту звіряння розрахунків за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті станом на 01.10.2021, заборгованість на початок звітного року (01.01.2021) за відповідачем не значиться.
28.12.2021 на офіційну електронну пошту суду Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" подано Відповідь на відзив від 28.12.2021 № 2022/2634 (вх.№04-18/9612), в якій відхиляє аргументи відповідача. Позивач вказує на те, що перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на це державою орган відповідач у справі як розпорядник державних коштів - у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу. При цьому, чинним законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.
17.01.2022 на адресу суду від Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області надійшли Заперечення на відповідь на відзив (вх.№929/22), за змістом яких наполягає на безпідставності позовних вимог. Також відповідач наголошує на тому, що колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного суду при розгляді справи № 904/94/19 відійшла від висновків Верховного суду, викладених раніше у справі № 804/7864/15, про необхідність розгляду подібних правовідносин за нормами адміністративного судочинства та зазначила, що підставою для ухвалення рішення про розгляд справи № 904/94/19 за нормами господарського судочинства визначено факт відсутності укладеного договору між сторонами по справі 904/94/19. На відміну від обставин справи 904/94/19, між сторонами у справі 905/2115/21 укладений договір від 30.01.2019 № 29, що за своїми ознаками є адміністративним договором і цей факт не заперечується обома сторонами у цій справі. Посилаючись на приписи ч.1 ст. 19 КАС України (юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи зокрема у спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів), УПСЗН Лиманської міської ради наполягає на тому, що спірні правовідносини у справі № 905/2115/21 мають розглядатись за правилами адміністративного судочинства.
У підготовче засідання 20.01.2022 сторони своїх представників не направили.
Враховуючи, що явка уповноважених представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, позивач та відповідач повідомлені про дату, час та місце судового засідання у встановленому ст. 120 ГПК України порядку, тому суд дійшов висновку, що неявка представників сторін не перешкоджає підготовчому засіданню.
За визначеннями термінів, наведених у статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції після 15.12.2017), публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ч.1 цієї статті); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 цієї статті).
Згідно п.16 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону: а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень; б) для делегування публічно-владних управлінських функцій; в) для перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом; г) замість видання індивідуального акта; ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі є компенсація виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом приміського сполучення окремих категорій громадян, правовою формою яких є у тому числі й договір № 29, укладений 30.01.2019 між позивачем як перевізником та відповідачем як платником.
Суд погоджується з відповідачем, що даний договір від 30.01.2019 на виплату компенсаційних виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, з виконання якого виник даний спір є адміністративним, в розумінні пункту 16 частини першої статті 4 КАС України.
Складовими ознаками адміністративного договору є:
- суб`єктна - в ньому обов`язково бере участь суб`єкт владних повноважень (іншою стороною чи сторонами можуть бути як суб`єкти владних повноважень, так і приватні особи);
- предметна - його змістом є права та обов`язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень - відповідача.
Підтвердженням віднесення договору № 29 від 30.01.2019 до категорії адміністративних, слугує також мета його укладення.
Так, відповідач, вступаючи у договірні правовідносини, діяв з метою реалізації владних управлінських функцій щодо виконання програми, спрямованої на ефективну підтримку соціально незахищених верств населення та інших малозабезпечених категорій громадян.
Крім того, відповідач не мав на меті набуття майнового блага, що є метою укладення цивільно-правового договору.
Ще однією характерною рисою, що свідчить про притаманність ознак адміністративного, договору № 29 про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій, слугує обов`язок відшкодування збитків позивачу за перевезення на пільгових тарифах відповідних категорій громадян, який відповідач може виконати лише через реалізацію своїх владних управлінських функцій, як розпорядника бюджетних коштів, що діє в межах бюджетної програми та бюджетного асигнування.
Уклавши договір незалежно від його правової природи, сторони зв`язані умовами його виконання, а право сторони на отримання виконання згідно договору підлягає захисту судом відповідної юрисдикції.
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 804/7864/15.
Згідно з п. 4 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.
Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці (п.1 ч.1 цієї статті); справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (п.10 ч.1 цієї статті).
Отже, спір у даній справі не підлягає розгляду господарським судом.
Водночас суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 3 березня 2020 року у справі № 904/94/19, у пункті 6.42 якої наголошено на тому, що висловлюючи намір відступити від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 804/7864/15, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду помилково не врахував того, що правовідносини у справі № 804/7864/15 виникли на підставі укладеного між сторонами справи договору від 30 січня 2014 року № 3/14 на виплату компенсаційних виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, який за оцінкою судів у цій справі є адміністративним.
У пункті 6.43 постанови Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що у справі № 904/94/19 вимоги про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів заявлені залізницею не на підставі договору, який між сторонами укладено не було, а в силу прямої норми закону, а отже, з урахуванням положень статті 21 КАС України та статті 20 ГПК України, розгляд такого спору відноситься до юрисдикції господарського суду, а підстав для відступу від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 804/7864/15, не вбачається.
На підставі викладеного суд зауважує, що оскільки вимоги позивача про відшкодування витрат, понесених ним у зв`язку із наданням послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян, заявлені у тому числі й на підставі договору № 29, який було укладено між сторонами 30.01.2019, то з урахуванням положень статті 19 КАС України та статті 20 Господарського процесуального кодексу України, даний спір не підпадає під юрисдикцію господарських судів та має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.
Даний висновок також узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 363/3414/13-а.
Відповідно до п. 2 ч.2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (п.1 ч.1 ст.231 ГПК України).
У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. (ч.3 ст. 231 ГПК України).
Згідно з ч. 4 ст.231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору Закон України «Про судовий збір».
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
За відсутності в матеріалах справи клопотання про повернення судового збору від особи, яка його сплатила, суд не вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Керуючись п.1 ч.1 ст.231, п. 2 ч.2 ст.185, ст.ст.233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Роз`яснити позивачу, що даний спір не підпадає під юрисдикцію господарських судів та має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.
Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Ухвала суду набирає сили з моменту її проголошення (підписання) і може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів (ст.ст. 256, 257 ГПК України).

Ухвала складена та підписана 20.01.2021.

Суддя Н.В. Величко