номер провадження справи 22/106/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.01.2022 Справа № 908/2287/17

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича, розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», м. Запоріжжя б/н від 23.12.2021 про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі № 908/2287/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Запоріжгаз (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7)

про стягнення коштів

за участю секретаря судового засідання Кабак І.Ю.

за участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача адвокат Андрійко Є.Л., довіреність № 14-18 від 15.01.2021;

від відповідача адвокат Бурдак О.В., довіреність № юр-132-1221 від 29.12.2021;

адвокат Грамчук М.О., довіреність № юр-90-1220 від 01.12.2000;

суть спору

23.12.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», м. Запоріжжя б/н від 23.12.2021 про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі № 908/2287/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, враховуючи перебування судді Ярешко О.В. у відпустці з 04.01.2021 по 06.01.2021 за поданням щодо підстав відсутності суддів Господарського суду Запорізької області на робочому місці для автоматизованого розподілу від 24.12.2021 заяву передано на розгляд судді Горохову І.С.

28.12.2021 ухвалою суду заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», м. Запоріжжя про визнання наказу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі № 908/2287/17 таким, що не підлягає виконанню, прийнято до розгляду за відсутності підстав для повернення її без розгляду, надано докази надсилання заяви з додатками на адресу позивача.

Заборонено приймати до виконання виконавчий документ наказ Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі № 908/22878/17 про стягнення основної заборгованість у розмірі 191 364 989,99 грн, пені у розмірі 38 048 531,88 грн, 3 % річних у розмірі 9 422 335,55 грн, інфляційних втрат у розмірі 38 904 631,87 грн та 240 000,00 грн судового збору, до розгляду по суті заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» від 23.12.2021 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Призначено розгляд заяви у судовому засіданні на 10.01.2022 на 12:00 год. з повідомленням учасників справи.

Судом перевірені повноваження присутніх в судовому засіданні 10.01.2022 представників сторін.

У судовому засіданні 10.01.2022 представник позивача заявив відвід судді у справі Горохову І.С. Для вирішення питання про відвід судом було оголошено перерву до 12.01.2022.

11.01.2022 ухвалою суду у задоволенні заяви адвоката Конопліцького Ігоря Васильовича представника Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про відвід судді Горохова І.С. у справі № 908/2287/21, відмовити.

12.01.2022 ухвалою суду доповнення до заяви про відвід судді від 12.01.2022 № 308/10-3817 адвоката Андрійко Є.Л. - представника Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі № 908/2287/21, залишені без розгляду.

Заявник в якості підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню послався на наступне: вважає, що наказ суду від 22.12.2021 у справі № 908/2278/21, виданий на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021 підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню на підставі того, що вказана у наказі заборгованість підлягає врегулюванню в порядку передбаченому Законом України від 14.07.2021 № 1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Вказаним законом передбачено, що підлягає врегулюванню заборгованість операторів газорозподільних систем, яким є АТ «Запоріжгаз», у тому числі підтверджена судовими рішеннями постанова апеляційного суду від 16.12.2021, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» договір № 13-215-ВТВ не сплачена станом на розрахункову дату 31 грудня 2020 року. Законом імперативно передбачено, що заборгованість, яка не сплачена станом на розрахункову дату, врегульовується між суб`єктами ринку природного газу виключно на умовах даного Закону, а саме шляхом взаєморозрахунку за рахунок субвенцій з державного бюджету. Закон не передбачає примусового виконання рішення суду за нормами та процедурами Закону України «Про виконавче провадження». Просить заяву задовольнити з урахуванням прохальної частини викладеної в редакції пояснень до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, а саме без врахування присудженого до стягнення судового збору.

Представник позивача підтримав раніше викладені заперечення на заяву від 28.12.2021 № 39/10-7657-21 та зазначив, що дослідженню в даному випадку підлягають обставини наявності визначених процесуальним законодавством підстав визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Дія Закону України № 1639 поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру, який розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17.12.2021 № 2635 відмовлено АТ «Запоріжгаз» у включенні до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу. Боржник на час подання заяви не є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону № 1639, а відтак підстава для подання даної заяви відсутня.

Основний борг на сьогоднішній день не погашено, отже навіть у разі проведення взаєморозрахунків згідно із ст. 4 Закону № 1639 та укладення договору про реструктуризацію заборгованості за природний газ на виконання вимог вказаного закону боржник буде зобов`язаний спочатку виконати такий договір реструктуризації, а вже потім отримає право на списання нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат. Боржником не доведено жодними допустимими доказами наявність підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Наказ у справі № 908/2287/17 не було видано помилково та його видано за наявності відповідної правової підстави, та не створює для боржника обов`язків, які не передбачені рішенням суду. Обов`язок заявника за наказами № 908/2287/17 є дійсним та не припиненим. Існування законодавчого акту (Закону № 1639), яким передбачено порядок і механізм врегулювання заборгованості шляхом її реструктуризації та списання, встановлено певні умови для участі у процедурах врегулювання заборгованості жодним чином не є підставою для безумовного звільнення боржника від обов`язку виконати рішення суду шляхом визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Крім того, Перехідними положеннями Закону № 1639 внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження» (статті 34, 35, 39), якими врегульовано в тому числі порядок примусового виконання виконавчих документів, заборгованість за яким підлягає врегулюванню на підставі вказаного закону, а саме виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій за умови перебування боржника в реєстрі.

Визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, унеможливлює пред`явлення наказу до примусового виконання у випадку порушення боржником умов, передбачених Законом № 1639 та фактично звільняє його від обов`язку виконати рішення суду.

Представником позивача було заявлено усне клопотання для відкладення розгляду заяви з метою ознайомлення з наданими відповідачем письмовими поясненнями до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 11.01.2022, оскільки пояснення не отримував, вони є змістовними та необхідно перевірити розрахунки наведені відповідачем.

З урахуванням надсилання пояснень на електронну адресу позивача 11.01.2022, відсутністю будь-яких наведених розрахунків у поясненнях, та те, що вони доповнені обставинами оскарження рішення НКРЕКП, передбаченого десятиденного строку для розгляду даної заяви, суд відмовив у відкладенні розгляду заяви.

Також під час розгляду заяви представником відповідача було заявлено усне клопотання про оголошення перерви для надання додаткових доказів в обґрунтування заяви.

Суд також відмовив в оголошенні перерви, з посиланням на передбачений десятиденний строк для розгляду даної заяви та відсутністю підстав для цього.

12.01.2022 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

У судовому засіданні 22.01.2018 здійснювався звукозапис судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою системи Аккорд.

Розглянувши матеріали справи та заяви, з урахуванням наведеної позиції представників сторін суд, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.12.2018 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Запоріжгаз, м. Запоріжжя про стягнення 277 740 489,29 грн, задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Запоріжгаз, м. Запоріжжя на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ основну заборгованість у розмірі 191 364 989,99 грн, пеню у розмірі 38 048 531,88 грн, 3 % річних у розмірі 9 422 335,55 грн, інфляційні втрати у розмірі 38 866 280,25 грн та 239 966,86 грн судового збору.

У частині 38 351,62 грн позовних вимог відмовлено.

03.11.2021 відповідач звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг із заявою № 690-сл-16153-1121 про включення до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

АТ «Запоріжгаз» звернувся до суду із позовом до НКРЕКП про визнання протиправною бездіяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зобов`язання затвердити обсяг різниці між фактично обґрунтованою вартість послуг з розподілу природного газу та затвердженими НКРЕКП тарифами на розподіл природного газу, зобов`язання включити до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

25.11.2021 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/32610/21 за позовом АТ «Запоріжгаз» до НКРЕКП про визнання протиправною бездіяльності відкрито провадження.

17.12.2021 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову № 2635 «Про відмову у включенні АТ «Запоріжгаз» до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу».

16.12.2021 постановою Центрального апеляційного господарського суду задоволено апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Рішення Господарського суду Запорізької області від 13.02.2018 у справі № 908/2287/17 в частині відмови у стягненні 38 351,62 грн інфляційних втрат - змінено, та присуджено до стягнення вказану суму.

21.12.2021 на адресу суду надійшла заява АТ «НАК «Нафтогаз України» з проханням: «Видати наказ на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021 у справі № 908/2287/17 протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили».

22.12.2021 на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду суддею Ярешко О.В. видано відповідні накази, зокрема: наказ про стягнення з АТ «Запоріжгаз» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основної заборгованості у розмірі 191 364 989,99 грн, пені у розмірі 38 048 531,88 грн, 3% річних у розмірі 9 422 335,55 грн, інфляційних втрат у розмірі 38 904 631,87 грн, 240 000,00 грн судового збору.

22.12.2021 супровідним листом на адресу АТ «НАК «Нафтогаз України» надіслані оригінали наказів.

28.12.2021 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) листом № СЛ-9784-690-1221 повідомила АТ «Запоріжгаз» про розгляд заяви від 03.11.2021 № 690-Сл-16153-1121, та зазначила про те, що у разі отримання від АТ «Запоріжгаз» документів та матеріалів, що підтверджують обґрунтованість фактичної вартості послуг з розподілу природного газу, НКРЕКП розгляне надісланий АТ «Запоріжгаз» з заявою від 03.11.2021 № 690-Сл-16153-1121 Розрахунок з метою подальшого його опрацювання та затвердження відповідно до вимог Закону України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин 1 та 2 статтею 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

За загальним правилом, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

В той же час 29.08.2021р. набув чинності Закон України від 14 липня 2021 року №1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Як вбачається з пояснювальної записки до проекту Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (проект від 04.06.2021 № 3508-д) проект цього Закону розроблено з метою визначення комплексу організаційних та економічних заходів, спрямованих на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу. Прийняття законопроекту обумовлюється необхідністю врегулювання комплексу нагальних проблем, що унеможливлюють подальше реформування ринку природного газу, перехід до прозорих конкурентних відносин у всіх сегментах ринку та припинення державного втручання в його функціонування шляхом покладення на суб`єктів ринку спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів в процесі його функціонування, насамперед, шляхом урегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу та супутніх ринків, загальний обсяг якої станом на 1 травня 2021 року може перевищити 100 млрд. грн.

В пояснювальній записці вказано, що чинниками, що істотно вплинули на утворення та накопичення вищезазначеної заборгованості, насамперед, є: запровадження механізму покладення на суб`єктів ринку спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів під час функціонування ринку природного газу; затвердження тарифів на розподіл природного газу для операторів газорозподільних мереж на економічно необґрунтованому рівні, який не дозволяв підприємствам покривати обґрунтовані витрати, що призвело до збитковості відповідної діяльності та штучного накопичення боргів перед кредиторами операторів газорозподільних мереж (розрахунки з НАК «Нафтогаз України» за природний газ для виробничо-технологічних витрат та з АТ «Укртрансгаз» за отримання послуги балансування); визнання судами незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників, а також приведення операторами газорозподільних систем об`ємів використаного побутовими споживачами природного газу до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків, що спричинило утворення та накопичення заборгованості за природний газ та послуги його розподілу; складна економічна ситуація у зв`язку із запровадженням заходів запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, зниження платоспроможності споживачів та різке щомісячне зростання вартості природного газу, відображення якої в тарифах на теплову енергію та інші послуги відповідно до чинної нормативно-правової бази с об`єктивно неможливим.

Отже суд констатує, що основною метою прийняття Закону №1639 є врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу та супутніх ринків, яка виникла через неналежне урядування та складну економічну ситуацію.

Зі змісту статей 1 - 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» вбачається, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування, ст. 2 Закону № 1639, зокрема, - на заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату (див. абз. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 1639).

Розрахункова дата - 31 грудня 2020 року, абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону № 1639.

Частина 1 ст. 4 Закону № 1639 передбачає, що взаєморозрахунки в цілях погашення заборгованості, визначеної статтею 1 цього Закону, здійснюються за рахунок видатків державного бюджету для врегулювання різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних систем, та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на розрахункову дату - в цілях погашення заборгованості операторів газорозподільних систем, у тому числі підтвердженої судовими рішеннями та/або реструктуризованої, не сплаченої станом на розрахункову дату за договорами транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року.

Частина 1 ст. 5 Закону № 1639 передбачає, що реструктуризації на умовах, визначених цим Законом, підлягає заборгованість операторів газорозподільних систем понад обсяги, врегульовані із застосуванням механізмів, визначених статтею 4 цього Закону за послуги, надані операторам газорозподільних систем та постачальникам природного газу за договорами транспортування природного газу, перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Стаття 6 Закону № 1639 передбачає, що на реструктуризовану згідно з цим Законом заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість за договорами купівлі-продажу газу та договорами на транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню.

Порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості передбачений статтею 3 Закону № 1639-ІХ.

З наведеного суд приходить до висновку, що норми Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» містять спеціальний порядок виконання судових рішень про стягнення заборгованості врегульованої цим Законом, відмінний від Закону України «Про виконавче провадження». А судові рішення про стягнення заборгованості врегульованої Законом № 1639-ІХ не підлягають примусовому виконанню за правилами Закону України «Про виконавче провадження». Це узгоджується з ч. 2 ст. 129-1 Конституції У країни.

Як вже зазначалося вище, на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021, Господарським судом Запорізької області 22.12.2021 видано наказ про стягнення з АТ «Запоріжгаз» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основної заборгованості у розмірі 191 364 989,99 грн, пені у розмірі 38 048 531,88 грн, 3% річних у розмірі 9 422 335,55 грн, інфляційних втрат у розмірі 38 904 631,87 грн, 240 000,00 грн судового збору.

З мотивувальної частини постанови та матеріалів справи вбачається, що: 04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу з урахуванням додаткових угод до нього.

Відповідно до умов п. п. 1.2 п. 1 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця.

Позивач є оператором газотранспортної системи. В свою чергу відповідач є оператором газорозподільної системи.

За період з лютого по вересень 2015 року та з листопада по грудень 2015 року сума заборгованості відповідача перед позивачем склала 191 364 989,99 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість вказана в наказі Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 року підлягає врегулюванню в порядку передбаченому Законом України від 14 липня 2021 року № 1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Зазначений порядок не передбачає примусового виконання рішення суду за нормами та процедурами Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає необгрунтованими доводи позивача (стягувача), що дія Закону України від 14 липня 2021 року № 1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» поширюється на відносини із врегулювання заборгованості виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру з таких підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Схожий висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».

При застосуванні буквального тлумачення ст. 2 Закону № 1639-ІХ можливий висновок, що дія цього закону поширюється виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру. Однак це не в повній мірі відповідало би меті прийняття Закону № 1639; нормам статей 4, 5, 6 Закону № 1639, які є по своїй суті нормами прямої дії; та суперечило б принципу справедливості. Інакше в нерівному становищі опинилися б ті учасники, які добросовісно бажають взяти участь у врегулюванні заборгованості за правилами Закону № 1639 та учасники ринку природного газу, які можуть ухилятися від виконання приписів Закону № 1639, не подаючи заяви про включення в Реєстр. Тому основним критерієм, при визначенні чи підлягає застосуванню Закон № 1639 є умови визначені в першій частині речення ст. 2 (дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування) в сукупності з нормами статей 1, 4, 5, 6 Закону № 1639-ІХ.

Такий підхід до тлумачення норм права узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 662/541/15-ц (реєстраційний № рішення 93053286).

Судом враховано, що боржник - АТ «Запоріжгаз» подав заяву про включення його до Реєстру та не зважаючи на наявність постанови НКРЕКП про відмову у включенні до Реєстру, дане спірне питання вирішується у судовому порядку та не є остаточно вирішеним. Крім того, з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.12.2021 № СЛ-9784-690-1221 вбачається, що НКРЕКП розглядає надісланий АТ «Запоріжгаз» з заявою від 03.11.2021 № 690-Сл-16153-1121 Розрахунок з метою подальшого його опрацювання та затвердження відповідно до вимог Закону України та просить надати додаткові документи на підтвердження.

Відповідно до положень ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Розглянувши подану АТ «Запоріжгаз» заяву про визнання наказу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі № 908/2287/21, виданого на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021, таким що не підлягає виконанню в частині стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних, суд вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а заборгованість присуджена до стягнення підлягає врегулюванню в порядку, передбаченому Законом України № 1639-ІХ, а не у примусовому порядку, як це вважає позивач.

Керуючись ст. ст. 233-235, 328 Господарського процесуального кодексу України

ухвалив

Заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», м. Запоріжжя про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі № 908/2287/17, задовольнити.

Визнати наказ Господарського суду Запорізької області по справі № 908/2287/17 від 22.12.2021 виданий на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021 про стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) основної заборгованості у розмірі 191 364 989,99 грн, пені у розмірі 38 048 531,88 грн, 3 % річних у розмірі 9 422 335,55 грн, інфляційні втрати у розмірі 38 904 631,87 грн, таким, що не підлягає виконанню на підставі того, що вказана в ньому заборгованість підлягає врегулюванню в порядку передбаченому Законом України від 14 липня 2021 року № 1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 18.01.2022.

Суддя І. С. Горохов