ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 січня 2022 року Справа № 903/885/21
Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Різановича Олександра Степановича

до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "автомобільні дороги України"

про стягнення 667618,03 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Фізична особа-підприємець Різанович Олександр Степанович звернувся з позовом до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "автомобільні дороги України" про стягнення 667618,03 грн, з них 519971,52 грн основної заборгованості, 3 % річних в сумі 48744,86 грн та інфляційних втрат в сумі 98901,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу (поставки) товарів з доставкою № 230519 від 23.05.2019 в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою суду від 02.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 17.11.2021.

Ухвалою суду від 17.11.2021 повідомлено сторін про проведення підготовчого засідання 07.12.2021.

06.12.2021 відповідач подав відзив на позов № 1473 від 06.12.2021 в якому просить у задоволені позову в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат відмовити через невірний розрахунок та неврахування умов договору.

В судовому засіданні 07.12.2021 судом на місці залишено відзив без розгляду, оскільки він поданий після закінчення процесуального строку.

Ухвалою суду від 07.12.2021 повідомлено відповідача про те, що розгляд справи по суті відбудеться 20.12.2021.

В судове засідання 20.12.2021 представники сторін не прибули.

20.12.2021 з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, суд ухвалив на місці відкласти розгляд справи по суті на 12.01.2022.

11.01.2022 позивач відділ документального забезпечення та контролю подав заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме в частині стягнення 3 % річних в сумі 48744,86 грн та інфляційних в сумі 98901,65 грн, в решті позовних вимог позов підтримує та просить його задовольнити. Дана заява приєднана до матеріалів справи.

Щодо заяви про відмову від частини позовних вимог суд зазначає таке.

Право позивача на відмову від позову передбачено ст. 46 ГПК України, згідно якої позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог - на будь якій стадії судового процесу).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України), господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також те, що вказана дія не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приймає заяву позивача про відмову від частини позовних вимог, а саме щодо стягнення 3 % річних в сумі 48744,86 грн та інфляційних в сумі 98901,65 грн та закриває провадження по справі на суму 147646,51 грн.

11.01.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, вказав, що позов підтримує та просить стягнути з відповідача 519971,52 грн основного боргу та здійснити перерозподіл судових витрат. Дане клопотання приєднано до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 470.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

23.05.2019 між Фізичною особою-підприємцем Різановичем Олександром Степановичем (постачальник) та Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "автомобільні дороги України" (покупець, замовник) укладено договір купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) № 230519 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставляти та передавати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити щебеневу продукцію в асортименті (товар) (а.с.9-14).

Відповідно до пункту 1.2 договору кількість товару, що підлягає поставці згідно умов договору становить всього - 2000 т, в т.ч. щебінь фр.0х40 (щебенево-піщана суміш С7) - 1000 т, щебінь фр.0х70 (щебенево-піщана суміш С5) - 1000 т.

01.07.2019 між сторонами підписано додаток № 1 до договору купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) № 230519, яким було погоджено додаткову номенклатуру щебеневої продукції, зокрема щебінь фракції 20х40 та щебінь фракції 40х70.

Згідно із п. 3.1 договору ціна договору становить 855580,00 грн, в тому числі ПДВ - 142596,67 грн, що станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості товару. Загальна вартість товару за договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії договору (п.3.2 договору).

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом оплати покупцем рахунку постачальника за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у п. 4.2 договору, проте у будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від замовника на відповідні цілі.

Відповідно до п. 4.3 договору покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отриманий товар на протязі 30-60 календарних днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п. п. 4.1, 4.2 договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі.

Згідно з п. 5.5 договору датою передачі товару від продавця покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної на товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально-відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами та виконання постачальником умов договору.

Позивач на виконання умов договору у період з 27.05.2019 по 31.07.2019 поставив відповідачу товар на загальну суму 983310,86 грн, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 16-37) та товарно-транспортними накладними (а.с. 38-147), які підписані сторонами та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень.

Відповідач частково виконав свої зобов`язання та часткового оплатив отриманий товар на суму 433000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями доданими до позовної заяви (а.с. 148-154, 157-158), платіжні доручення № 9157 від 06.08.2020 на суму 25000,00 грн. Платіжне доручення № 9091 від 04.08.2020 на суму 30000,00 грн судом не береться до уваги, оскільки в призначенні платежу зазначену інший договір (№23051901).

Предметом спору по даній справі є стягнення з відповідача 519971,52 грн заборгованості за поставлений товар.

Норми права якими керувався суд при вирішенні спору.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 179, 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджена заборгованість в сумі 519971,52 грн, доказів, які б спростовували дану заборгованість або доказів її оплати, відповідач суду не надав, тому дана сума підлягає стягненню з відповідача.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме з відповідача слід стягнути 519971,52 грн заборгованості за поставлений товар, в іншій частині провадження у справі підлягає закриттю через відмову позивача від позову в сумі 147646,51 грн, з них 48744,86 грн 3 % річних та інфляційних втрат в сумі 98901,65 грн.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 7799,57 грн.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул.Ковельська, 41, м.Луцьк, Волинська область, 43016, ) на користь Фізичної особи-підприємця Різановича Олександра Степановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 519971,52 грн (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят одну гривню 52 коп.) основної заборгованості та 7799,57 грн (сім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять гривень 57 коп.) судового збору.

3. Закрити провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Різановича Олександра Степановича до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в частині стягнення 147646,51 грн, з них 3 % річних в сумі 48744,86 грн та інфляційних втрат в сумі 98901,65 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення 20.01.2022.

Суддя А. С. Вороняк