ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2022 р. Справа №914/3075/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

розглянув у письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс»

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.10.2021 (повний текст рішення складено 13.10.2021, суддя Трускавецький В.П.)

у справі № 914/3075/20

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс», м.Київ

до відповідача Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове», с.Лугове Бродівського району Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , с. Підгірці Бродівського району Львівської області

про стягнення 131'159,86 грн відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

25.11.2020 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства (надалі - ПрАТ) «Страхова компанія «Аркс» про стягнення з Приватного підприємства (надалі - ПП) «Агрофірма «Лугове» 131' 159,86 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем (страховиком) та ОСОБА_2 (страхувальником) було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу «BMW X1», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної події, що відбулась 01.10.2018 з вини працівника відповідача, вказаний транспортний засіб було пошкоджено. У зв`язку з цим, позивач здійснив страхове відшкодування ОСОБА_2 на загальну суму 230'209,86 грн, а також отримав 99'050,00 грн відшкодування від страховика відповідача (як винуватця дорожньо-транспортної події) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що він набув право вимоги до відповідача щодо компенсації матеріальної шкоди, заподіяної працівником останнього, на решту суми в розмірі 131?159,86 грн. Правовими підставами позову визначено норми ст. 993, 1172 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.02.2021 до участі у справі залучено ОСОБА_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.03.2021 у даній справі було призначено судову експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: «Яка вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу BMW X1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , внаслідок дорожньо-транспортної події, що відбулась 01.10.2018, станом на дату 01.10.2018 (з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування такого коефіцієнту, з врахуванням ПДВ у вартості складових, які потребували заміни та без врахування ПДВ у вартості складових, які потребували заміни)?».

04.08.2021 до суду надійшов висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.10.2021 позов у даній справі задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 73'783,37 грн відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:

1) загальний розмір страхового відшкодування (230'209,86 грн) позивач розрахував без урахування зносу. При цьому, матеріали справи свідчать, що позивач отримав відшкодування від страховика винної у ДТП особи, повну вартість відшкодування (99'050,00 грн), що передбачена договором обов`язкового страхування наземних транспортних засобів;

2) із покликанням на ст. 29 і п. 32.7 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", п. 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 за № 142/5/2092 та постанови Верховного Суду від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16, від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у даному випадку при визначенні вартості відшкодування спричиненої ДТП шкоди, обов`язковим є застосування коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості (з урахуванням ПДВ) до вартості запасних частин, які підлягають заміні;

3) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, величини втрати товарної вартості та ПДВ, за результатами судової експертизи у даній справі, визначена судовим експертом у розмірі 172'833,37 грн. Враховуючи розмір відшкодування, здійсненого страховиком винуватця ДТП (99'050,00 грн), суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню у розмірі 73'783,37 грн.

Позивач, частково не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим просив вказане рішення скасувати в частині відмови у позові та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити повністю.

У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на те, що частково відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції неправильно застосував ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, ст. 9, 16, 25 Закону України «Про страхування» та безпідставно застосував ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині необхідності застосування у спірних правовідносинах коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. При цьому, скаржник звернув увагу на наступне:

1) між позивачем (страховиком) та ОСОБА_2 (страхувальником) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту. Вказане свідчить про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення відповідного договору, ЦК України та Закону України «Про страхування». Натомість, норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягають застосуванню, що свідчить про безпідставність висновку суду про те, що позивач мав керуватись статтею 29 зазначеного Закону при розрахунку страхового відшкодування;

2) відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта (аварійного сертифіката). При цьому, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №412589а7кш від 19.12.2017 (пункт 29.12), при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складення кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу. Отже, виплата страхового відшкодування здійснена позивачем правомірно;

3) з огляду на положення ст. 1166 та ст. 1192 ЦК України, відповідач має обов`язок у повному обсязі відшкодувати майнову шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобі, а розмір відповідних збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на це, вартість заподіяної шкоди, яка повинна бути відшкодована відповідачем у спірній ситуації, повинна визначатись виходячи із фактичної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, яка становить 230'209,86 грн.

Позивач додатково зазначив, що його доводи щодо застосування норм Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у спірних правовідносинах узгоджуються із положеннями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 03 1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а також постановою Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 та постановами Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 201/1431/16-ц, від 03.10.2018 у справі № 686/17155/15-4, від 22.01.2019 у справі № 676/518/17, від 20.03.2019 у справі № 199/6667/15-ц.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:

1) частиною 2.1 ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

2) таким чином, на думку відповідача, ч. 2.1 статті 2 наведеного Закону прямо визначає його пріоритет перед положеннями інших актів цивільного законодавства України і свідчить про те, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, повинні відшкодовуватись з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29);

3) вищенаведений висновок узгоджується із змістом пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 за № 142/5/2092, а також постановами Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, а також постановами Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/32969/15 та від 22.03.2017 у справі №910/3650/16.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та, враховуючи ціну позову, постановлено здійснити її розгляд без виклику сторін на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

19.12.2017 між Акціонерним товариством "АХА Страхування" (правонаступник - Приватне акціонерне товариством "Страхова компанія "Аркс" страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 412589а7кш (а.с. 42 - 49, т.1).

За умовами цього договору, предметом такого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «BMW», д.р.н. НОМЕР_1 та іншим майном, вказаним у розділах 5 та 6 цього договору.

Згідно відповіді від Національної поліції України за №877732 про дорожню транспорту пригоду, а також постанови Бродівського районного суду Львівської області від 26.10.2018 у справі №439/1554/18, 01.10.2018 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ЗІЛ», д.р.н. НОМЕР_3 (власник ПП «Лугове», водій ОСОБА_3 ) та «BMW Х1», д.р.н. НОМЕР_1 (власник та водій ОСОБА_2 ). Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України (ст. 124 КУпАП). Бродівський районний суд Львівської області встановив, що ОСОБА_1 перетнув дорожню розмітку, а саме, напрямлений острівець, маючи намір виїхати на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілем «BMW Х1», який рухався по своїй смузі руху, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с. 11, 12, т.1).

Повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку від 01.10.2018 (а.с. 23-24, т.1), страхувальник повідомив страховика про настання відповідної події.

04 жовтня 2018 року згідно з актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) визначено 26 (двадцять шість) позицій пошкоджень. Також, у акті вказано інше: можливі приховані дефекти (а.с. 35, т.1).

Згідно зі звітом № 281 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, здійсненим ФОП Гавриловим В. В., який складено 23.10.2018, дата оцінки 01.10.2018, дата надходження матеріалів для оцінки 02.10.2018, дата огляду 02.10.2018 (а.с. 25 - 29, т.1), визначено наступне:

- вартість відновлювального ремонту становить 251'966,91 грн;

- значення коефіцієнту фізичного зносу становить 0,3850 (виявлено сліди відновлювального ремонту складових частин кузова);

- вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 180'038,83 грн (включаючи ПДВ на запасні частини).

На підставі ремонтної калькуляції № 1.003.18.0 від 01.10.2018 загальна вартість ремонту визначена в розмірі 251'966,91 грн (а.с. 31 - 34, т.1).

16.10.2018 ФОП Замалдінов О. І. виставив рахунок-фактуру № ОЗЧ-000019 на суму 188'216,17 грн, а ФОП Стешенко О. Л. - рахунок-фактуру № 89/2 на суму 41'993,69 грн. Відповідно до вказаних рахунків, вони стосуються ремонтних робіт автомобіля «BMW Х1» (д.р.н. НОМЕР_1 ), власником якого є ОСОБА_2 , а платником - СК «АХА Страхування» (а.с. 18, 19, т.1).

25.10.2018 позивач склав страховий акт № АХА2420401 на суму 188'216,17 грн та страховий акт № АХА2420398 на суму 41'993,69 грн (а.с. 15, 16, т.1). Розрахунок страхового відшкодування за обома страховими актами склав 230'209,86 грн (а.с. 17, т.1).

Згідно з платіжними дорученням № 509056 від 29.10.2018 на суму 188'216,17 грн та № 509106 від 26.10.2018 на суму 41'993,69 грн позивач сплатив вищевказані рахунки (а.с. 9, 10, т.1).

Претензією від 20.08.2019 позивач звернувся до відповідача та просив сплатити суму боргу у розмірі 131'159,86 грн (а.с. 8, т.1). Докази надіслання долучено до матеріалів справи. Відповідач відповіді на вказану претензію та доказів оплати не надав.

Із витягу з статуту Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс» та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ПАТ «СК «АРКС» є правонаступником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування».

З протоколу про адміністративне правопорушення від 01.10.2018(а.с. 13-14) вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована на підставі полісу АМ №7362328, виданого АТ «СГ «ТАС» та дійсного до 25.06.2019.

З бази Моторно-транспортного (страхового) бюро України щодо вказаного полісу (а.с. 51, т.1) вбачається, що ліміт згідно вказаного поліса за заподіяну шкоду майну встановлено у розмірі 100'000 грн, а франшиза становить 950 грн.

У зв`язку з наведеним позивач на підставі ст. 993, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із листом-вимогою №9791/18/ЦВ від 27.11.2018 (а.с. 52, т.1) про сплату в порядку регресу на рахунок позивача страхового відшкодування у зв`язку із зазначеною ДТП.

За твердженням позивача (а.с. 4), ПрАТ «СГ «ТАС» 15.02.2019 сплатило йому 99'050 грн страхового відшкодування (із врахуванням ліміту відповідальності та розміру фрашизи). Вказана обставина не заперечується відповідачем.

Таким чином, для відновлення порушених прав та законних інтересів позивач звернувся до суду із даним позовом, у якому просив сягнути з відповідача шкоду, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої він визначив як різницю між фактичною вартістю ремонтних робіт (230'209,86 грн) та страховим відшкодуванням, отриманим від страховика відповідача за договором ОСЦВ (99'050 грн).

Як було зазначено вище, під час розгляду даної справи місцевим господарським судом, ухвалою від 11.03.2021 у даній справі було призначено судову експертизу, на вирішення якої поставлено запитання про вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «BMW X1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної події, що відбулась 01.10.2018 (станом на дату 01.10.2018) з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування такого коефіцієнту, з врахуванням ПДВ у вартості складових, які потребували заміни та без врахування ПДВ у вартості складових, які потребували заміни.

Згідно з висновком судової експертизи від 29.07.2021 за № 1620 у справі №914/3075/20, експертом надано наступні відповіді:

1) вартість відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля "ВМW X1 2.0 16d sDrive" ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого у ДТП 01.10.2018, виходячи з даних, які можливо було встановити з матеріалів справи № 914/3075/20, в цінах на задану дату оцінки 01.10.2018, без врахування ПДВ у вартості складових, які потребують заміни, становила 216'309,88 грн;

2) вартість відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля "ВМW X1 2.0 16d sDrive" ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого у ДТП 01.10.2018, виходячи з даних, які можливо було встановити з матеріалів справи № 914/3075/20, в цінах на задану дату оцінки 01.10.2018, з врахуванням ПДВ у вартості складових, які потребують заміни, становила 247'364,52 грн;

3) вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу для досліджуваного автомобіля "ВМW X1 2.0 16d sDrive" ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого у ДТП 01.10.2018, виходячи з даних, які можливо було встановити з матеріалів справи № 914/3075/20, в цінах на задану дату оцінки 01.10.2018, без врахування ПДВ у вартості складових, які потребують заміни, становила 154'200,59 грн;

4) вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу для досліджуваного автомобіля "ВМW X1 2.0 16d sDrive" ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого у ДТП 01.10.2018, виходячи з даних, які можливо було встановити з матеріалів справи № 914/3075/20, в цінах на задану дату оцінки 01.10.2018, з врахуванням ПДВ у вартості складових, які потребують заміни, становила 172'833,37 грн.

Предметом дослідження у даній справі є наступні види зобов`язань:

- деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла у ДТП та особа, відповідальна за завдані збитки (відповідач);

- договірне зобов`язання, що виникло з договору добровільного майнового страхування транспортного засобу, сторонами якого є страховик (позивач) та страхувальник (потерпілий у ДТП);

- договірне зобов`язання, що виникло на підставі договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, сторонами якого є страховик (страхова компанія, яка не є учасником даного судового процесу) та особа, відповідальна за завдані збитки (відповідач).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ст. 1187, 187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

Вказане, зокрема, випливає зі змісту ст. 1191 ЦК України, відповідно до якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Приписами статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно з статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічне положення міститься в статті 993 ЦК України, яка встановлює, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція викладена у пунктах 43, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

У даній справі позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 412589а7кш від 19.12.2017, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду.

Так, як було зазначено вище, матеріали справи свідчать про те, що на підставі повідомлення та заяви страхувальника, акта огляду транспортного засобу (дефектної відомості), звіту про оцінку вартості (розміру) збитків № 281, страхового акта № АХА2420401 від 25.10.2018 на суму 188'216,17 грн та страхового акта № АХА2420398 від 25.10.2018 на суму 41'993,69 грн, позивач здійснив на користь потерпілої особи страхове відшкодування у загальному розмірі 230'209,86 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний загальний розмір страхового відшкодування позивач розрахував без урахування зносу. При цьому, обґрунтовуючи правомірність своїх дій, позивач покликається на пункт 29.12 договору добровільного страхування, відповідно до якого, при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складення кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт.

Саме питання можливості чи неможливості врахування експлуатаційного зносу деталей (запасних частин) при визначенні суми шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, є центральним у апеляційній скарзі.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта у тій частині, що до правовідносин між ним та відповідачем не підлягають застосуванню норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки правовідносини між потерпілою особою та позивачем виникли на підставі договору добровільного страхування.

Водночас, як зазначалося вище, внаслідок суброгації (переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні), саме деліктне зобов`язання не припнилось. Отже, попри те, що в силу ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до позивача перейшло право вимоги в межах суми виплаченого страхового відшкодування, до правовідносин між позивачем та відповідачем підлягає також застосуванню і ст. 1191 ЦК Укарїни, яка визначає правила визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому.

Як зазначалося, такий розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Метою вказаної правової норми є одночасно захист прав як потерпілої особи (відшкодування їй вартості втраченого майна), так і винної особи (обмеження суми, яка може бути стягнута з неї).

Цивільний кодекс України не містить правил щодо можливості чи неможливості врахування експлуатаційного зносу деталей (запасних частин) при визначенні суми шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілій особі.

Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що умови договору добровільного страхування, який уклали між собою позивач та потерпіла особа у ДТП, не можуть обмежувати чи порушувати прав особи, яка є заподіювачем відповідної шкоди. Таким чином, попри зміст пункту 29.12 договору добровільного страхування, розмір заподіяної шкоди має доводитись позивачем у загальному порядку.

Із врахуванням наведеного, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий господарський суд обґрунтовано послався у своєму рішенні на Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджену наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395.

Вказана Методика розроблена згідно із Законами України "Про судову експертизу", "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національним стандартом № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 та встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

За змістом пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики, відновлювальний ремонт (або ремонт) колісного транспортного засобу - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Таким чином, колегія суддів констатує, що у спірній ситуації, попри неможливість застосування ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при визначенні вартості відшкодування спричиненої ДТП шкоди, обов`язковим є застосування коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вартість збитків у даній справі слід визначати, виходячи із вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників та величини втрати товарної вартості запасних частин, які підлягають заміні (в т.ч. з урахуванням ПДВ). Зазначена вартість відновлювального ремонту (реальні збитки) визначена висновком судової експертизи № 1620 від 29.07.2021 у даній справі у розмірі 172'833,37 грн

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом з`ясовано, що позивач отримав відшкодування від страховика винної у ДТП особи, повну вартість відшкодування (99'050,00 грн), що передбачена договором обов`язкового страхування наземних транспортних засобів.

З огляду на наведене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги у даній справі підлягають частковому задоволенню в розмірі 73'783,37 грн. Вказана сума обґрунтовано визначена як різниця між вартістю відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості (172'833,37 грн) та розміром відшкодування, яке було здійснене на користь позивача страховиком винуватця ДТП (99'050,00 грн).

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс».

Рішення Господарського суду Львівської області від 05.10.2021 у справі №914/3075/20 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік