ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2022 року м.Дніпро Справа № 904/6949/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2021 (суддя Новікова Р.Г., м. Дніпро, повний текст підписано 11.10.2021) у справі №904/6949/21

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос", с. Башмачка, Дніпровський район, Дніпропетровська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Авіас-2000", м. Дніпро

про стягнення суми боргу зі сплати кредиту в розмірі 150 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос" про стягнення суми боргу зі сплати кредиту в розмірі 150 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поруки №1258/DP3 від 06.07.2015, згідно з яким відповідач поручився перед позивачем за виконання ТОВ "Авіас-2000" зобов`язань за кредитним договором №1258 від 29.01.2007.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2021 у справі №904/6949/21 позовні вимоги задоволено.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос" на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за тілом кредиту у розмірі 150 000 грн. 00коп. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2270 грн.00коп.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос", просить скасувати повністю рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2021 у справі №904/6949/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в повному обсязі.

При цьому в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що повноважень на підписання договору поруки №1258/DР3 від 06.07.2015 директору СТОВ "Агрос" не надавалось, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи протоколу Загальних зборів учасників.

Зокрема, при купівлі корпоративних прав СТОВ "АГРОС" нові учасники товариства не повідомлялися попередніми власниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як про наявність у СТОВ "АГРОС" забезпечувального зобов`язання перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК", згідно Договору поруки № 1258/DP3 від 06.07.2015, так і про прийняття рішення загальними зборами учасників СТОВ "АГРОС", щодо надання повноважень керівнику Печеному Геннадію Васильовичу на укладення Договору поруки. В той же час, у Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос" відсутній протокол загальних зборів учасників щодо надання повноважень керівнику Печеному Геннадію Васильовичу на укладення договору поруки відповідно до п.п. 9.8.1 п. 9.8. Статуту СТОВ "Агрос", а серед копій документів, доданих позивачем до позовної заяви, протокол загальних зборів СТОВ "АГРОС" про надання повноважень керівнику Печеному Геннадію Васильовичу на укладення Договору поруки, відповідно до положень Статуту СТОВ "АГРОС", також відсутній.

Апелянт зазначає, що на запит представника СТОВ "Агрос" про наявність у позивача копії протоколу загальних зборів учасників СТОВ "Агрос" про надання повноважень на укладення договору поруки, АТ КБ "Приватбанк" повідомив, що не має змоги надати копію вказаного протоколу, оскільки такі документи в архіві банку відсутні, у зв"язку з чим відповідач вважає, що договір поруки не відповідає умовам чинності правочину, а тому відповідачем поданий відповідний позов до Господарського суду міста Києва.

Крім того, скаржник вважає, що аналіз долучених позивачем копій виписок та меморіальних ордерів не дозволяє зробити висновок, що їх можна вважати, із точки зору чинного законодавства України, письмовими доказами та документами, оскільки такі виписки: не є належним чином засвідченими, не містять дати складення, не містять назви юридичної особи від імені котрої вони складені, не місять посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також, не містять особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала учать у здійснені операції.

При цьому відповідач звертає увагу, що розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та, відповідно, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти апеляційної скарги заперечив, рішення вважає законнім і обґрунтованим, зазначає, що встановлення повноважності представників не входить у предмет доказування у справі № 904/6949/21, оскільки жоден із договорів у даній справі учасниками не оспорювався. При цьому, чинне законодавство не містить приписів, які б встановлювали нікчемність договору юридичної особи в залежності від обсягу повноважень представника такої юридичної особи.

Позивач наголошує, що для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання (такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27.06.2018 по справі № 668/13907/13-ц (провадження № 14-153цс 18)).

Звертає увагу, що СТОВ АГРОС не скористалося своїм процесуальним правом на подання зустрічного позову, у якому б воно пред`явило вимоги про визнання договору поруки недійсним. В свою чергу, пунктом 1.6 договору поруки зафіксовано, що поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління поручителя на укладання цього договору (протоколи загальних зборів), а на момент укладання цього договору в господарському суді відсутні заяви кредиторів про визнання поручителя банкрутом.

Щодо посилань апелянта на не доведення позивачем видачі кредиту та розміру заборгованості, то позивач наголошує, що розмір заборгованості погоджений АТ КБ Приватбанк та ТОВ фірма АВІАС-2000 та засвідчений сторонами у тексті договору про внесення змін від 30.06.2015 до кредитного договору №1258 від 29.01.2007, оскільки вказаними змінами погоджено реструктуризовану заборгованість і з цією сумою погодився сам позичальник. Тому, оскільки сам позичальник висловив свою згоду із розміром власної заборгованості, то такий розмір не потребує додаткового доказування.

Позивач звертає увагу на те, що укладаючи договір поруки, СТОВ АГРОС усвідомлювало, що основна сума заборгованості, за повернення якої воно поручається, - тіло кредиту є не грошовими коштами, які додатково надаються позичальнику, а фактично є сумою реструктуризованої заборгованості. Тобто, СТОВ АГРОС усвідомлювало, що своєю порукою воно забезпечує виконання зобов`язань з погашення саме реструктуризованого, а не нового кредиту.

Стверджує, що будучи обізнаним із тим, що 10 613 750,00 грн. грн. тіла кредиту (п.1.1 договору поруки) це сума, визначена саме за згодою кредитора та боржника у договорі про внесення змін від 30.06.2015 до кредитного договору №1258 від 29.01.2007, поручитель будь-яких сумнівів з приводу походження цієї суми не висловлював.

Наголошує, що захистити своє порушене право позивач визнав необхідним шляхом пред`явлення позовних вимог до СТОВ "АГРОС" як солідарного боржника щодо частини заборгованості за тілом кредиту в сумі 150 000.00 грн. Натомість, доказів відсутності заборгованості за тілом кредиту ні відповідач, ні третя особа суду не надали.

Додатково наголошує, що ухвалою суду від 03.03.2020 відкрито провадження у справі №904/904/20 щодо банкрутства ТОВ "Авіас-2000"; ухвалою суду від 25.05.2020 визнано додаткові грошові вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ТОВ "Авіас-2000", в тому числі за кредитним договором №1258 від 29.01.2007, що у загальному розмірі складають 15 921 077,77 грн.; постановою суду від 06.08..2020 ТОВ "Авіас-2000" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Позивач не погоджується з доводами апелянта, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором. Так, видача кредитних коштів та наявність заборгованості, зокрема, за тілом кредиту, підтверджується виписками по рахунках 1881, НОМЕР_1 з меморіальними ордерами. При цьому, як на момент укладення кредитного договору, так і на момент укладення всіх додаткових угод до нього, а також на момент подання до суду позовної заяви, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює здійснення бухгалтерського обліку в банках України закріплено, що виписка з особового рахунка клієнта банку (банківська виписка з рахунку позичальника) може слугувати документом, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Щодо реквізитів наданих виписок та меморіальних ордерів, то такі документи містять всі необхідні реквізити, а саме назву документа, дату складання, реквізити Банку, зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; надані документи належним чином засвідчені.

При цьому позивач звертає увагу суду, що засвідчення доданих до позову розрахунку заборгованості, виписок по рахунках здійснено представником за довіреністю № 1271-К-Н-О від 18.03.2019, виданої за підписом Голови Правління банку. Вказаною довіреністю (друга сторінка довіреності), представника Пац Є.О. уповноважено, в тому числі: "Для виконання наданих повноважень представнику надається право від імені БАНКУ підписувати, подавати, пред`являти необхідні документи, посвідчувати своїм підписом копії документів, у тому числі копії цієї довіреності, засвідчувати копії електронних документів у передбаченому законодавством порядку, як в електронному, так і в паперовому вигляді, засвідчувати підписання електронного документа шляхом накладення електронного цифрового підпису, засвідчувати дійсність електронного цифрового підпису, накладенням якого було підписано електронний документ, та виконувати інші необхідні дії, пов`язані з цією довіреністю, у тому числі під час проведення слідчих дій.

Розпоряджатися грошовими коштами на рахунках Банку в межах здійснення операцій за рахунками щодо сплати судового збору, підписувати розрахунки заборгованості, підписувати виписки за рахунками, розрахункові документи, а також посвідчувальні написи на цих розрахункових документах про зарахування коштів до державного бюджету.

Третя особа у справі відзив на апеляційну скаргу не надала, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористалась. Про надання часу для направлення відзиву на апеляційну скаргу повідомлялась належним чином.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021, справу №904/6949/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2021 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос" залишено без руху з метою подання доказів оплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Доказів отримання цієї ухвали апелянтом на момент відкриття провадження у справі матеріали справи не містять.

15.11.2021 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 12.11.2021, надійшла заява про усунення недоліків скарги (подана до відділення поштового зв"язку 12.11.2021), до якої додано платіжну квитанцію №0.0..1 від 12.11.2021 про сплату 1135,00 грн судового збору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.11.2021 (колегія суддів у складі: головуючий Іванов О.Г. (доповідач), Дармін М.О., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2021 у справі № 904/6949/21; з урахуванням ціни спору справу вирішено розглядати в письмовому провадженні, без повідомлення (виклику) сторін; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань.

26.11.2021 до суду апеляційної інстанції відповідачем (апелянтом) заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/15701/21 за позовною заявою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним договору поруки. В додатку до скарги надані процесуальні документи по справі №910/15701/21 щодо прийняття до провадження позову СТОВ "Агрос".

Позивач заперечив щодо поданого клопотання, зауважив, що: відсутні підстави для такого зупинення, оскільки пов"язаність справи, в якій предметом є визнання недійсним договору, ніяким чином не унеможливлює розгляд даної справи; доводи апелянта, наведені у клопотанні, полягають в утвердженні правової позиції, відповідно до якої розгляд спору про стягнення боргу є неможливим до вирішення по суті спору щодо визнання недійсним договору поруки, на підставі якого стягується борг, однак, таке тлумачення закону не відповідає принципу правомірності правочину, закріпленого у ст.204 ЦК України; зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

У відповіді на відзив відповідач ще раз наголосив, що копії виписок і меморіальних ордерів, наявні у справі, не дозволяють зробити висновок, що їх можна вважати письмовими доказами, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства. Також наголосив, що звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним правочину договору поруки №1258/DP3 від 06.07.2015, відтак правомірність правочину поставлена під сумнів і є предметом судового розгляду; вказує, що предметом даного судового розгляду є стягнення 150 000 грн тіла кредиту, однак зазначена сума нічим не обґрунтована, оскільки є незрозумілим, яку суму погашено ліквідатором ТОВ "Авіас-2000" перед Банком в процедурі ліквідації.

У додаткових поясненнях, поданих позивачем суду 17.01.2022, наголошено, що у аналогічній справі №904/6997/21 постановою Центрального апеляційного господарського суду відхилено апеляційну скаргу відповідача, рішення суду залишено без змін; у аналогічній справі №904/6998/21 скасовано ухвалу про зупинення провадження у справі до розгляду іншої, пов"язаної справи.

Розглянувши клопотання апелянта про зупинення провадження у справі, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, з поміж іншого, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні по господарській справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.

Зупинення провадження у справі не повинне призводити до необґрунтованого затягування розгляду справи.

Зупинення провадження допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо. Ця підстава зупинення застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у справі № 910/15701/21, оскільки справа № 904/6949/21 містить достатньо матеріалів для її розгляду по суті, а тому дана обставина (розгляд справи Господарським судом міста Києва) не є об`єктивною неможливістю розгляду справи № 904/6949/21.

При цьому відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень 15.12.2021 у справі №910/15701/21 ухвалено рішення, відповідно до якого у задоволенні позову СТОВ "Агрос" до АТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним правочину договору поруки №1258/DР3 від 06.07.2015, відмовлено з огляду на необґрунтованість заявлених вимог.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, отже, відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою "Авіас-2000" (позичальник) було укладено кредитний договір №1258 від 29.01.2007 (а.с 13-20, т.1).

30.06.2015 між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою "Авіас-2000" (позичальник) було укладено договір про внесення змін до кредитного договору №1258 від 29.01.2007 та викладено його у новій редакції (а.с 21-29, т.1).

Згідно з пунктами 1, 2 договору про внесення змін до кредитного договору сторони узгодили на дату укладення цього договору заборгованість за договором складає 12709222 грн. 31 коп. й цю суму було зменшено на 2095472 грн. 31 коп. (здійснено реструктуризацію заборгованості).

В розділі А кредитного договору (в редакції договору про внесення змін від 30.06.2015) викладені істотні умови кредитування.

Вид кредиту не відновлювальна лінія (п. А.1 договору).

Ліміт цього кредитного договору: 11145539грн.50коп., у тому числі: у розмірі 10613750 грн. 00 коп. на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №1258 від 29.01.2007, укладеному між банком та позичальником, у розмірі - на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п., 2.1.5. 2.2.12 цього договору, у розмірі 102 грн. 00 коп. для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна, шляхом перерахування за реквізитами зазначеними п. 2.1.1, у розмірі 531687 грн. 50 коп. на сплату судових витрат, передбачених п.п. 2.2.15, 2.3.13, 5.8 цього договору. Ліміт кредитування на конкретну дату (далі - поточний ліміт) визначається сумою кредитних коштів, яка у цю дату може знаходитися в користуванні позичальника. Поточний ліміт встановлюється згідно з Графіком зменшення поточного ліміту, зазначеним у додатку №1 до цього договору (п.А.2 договору).

Термін повернення кредиту - згідно з графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до кредитного договору). Згідно зі ст.ст. 212, 651 Цивільного кодексу України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в графіку зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до кредитного договору) понад 30 днів: датою погашення заборгованості є 31 день; вся заборгованість по кредиту, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день) рахується простроченою; позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2095472 грн. 31 коп. (п. А.3. договору).

Рахунки для обслуговування кредиту: транзитний рахунок № НОМЕР_2 , отримувач ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299, (п. А.4 договору).

Зобов`язання позичальника забезпечуються: договором поруки №б/н від 29.01.2007, договором застави сільськогосподарських тварин №1258/DZ від 27.02.2013, договором поруки №1258/DP2 від 27.02.2013, договором поруки №1258/DP3 від 06.07.2015, договором поруки №1258/DP4 від 06.07.2015 (п. А.5 договору в редакції договору про внесення змін до кредитного договору від 06.07.2015).

За користування кредитом позивальник сплачує проценти у розмірі 21 (двадцять один) % річних (п. А.6 договору).

У разі порушення позичальником будь-якого з грошових зобов`язань позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,117% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня наступного за датою, передбаченою повідомленням. При цьому проценти за користування кредитом не сплачуються (п. А.7 договору).

Дата сплати процентів зазначена у Графіку зменшення поточного ліміту (додаток №1 до цього договору), якщо інше не передбачено п. 7.3. У разі несплати процентів у зазначений термін вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно п. 2.3.2) (п. А.8 договору).

Відповідно до п.1.1 договору банк за наявності вільних коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у формі згідно з п. А.1 з лімітом і на цілі, зазначені у п. А.2, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2. цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені цим договором терміни. Якість послуг повинна відповідати законодавству України, нормативним актам НБУ, що регулюють кредитні правовідносини.

Додатком №1 до кредитного договору "Графік зменшення поточного ліміту" встановлено, що сплата тіла кредиту та відсотків здійснюється позичальником 28 числа кожного місяця, а датою остаточного погашення заборгованості є 26.06.2030 (а.с 30-33, т.1).

Договорами про внесення змін від 08.06.2016, від 28.09.2016, від 27.03.2019 сторони вносили зміни до кредитного договору №1258 від 29.01.2007, зокрема додаток №1 "Графік зменшення поточного ліміту" викладався в новій редакції (а.с. 35-49, т.1).

Позивач зазначає, що належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши боржнику кредит. Однак, ТОВ "Авіас-2000" порушило взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за його користування згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до кредитного договору), на підтвердження чого позивач подав виписки за рахунками, на яких обліковується заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до п. 5.4. кредитного договору нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань, передбаченої п.п. 5.1., 5.2., 5.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов`язання повинне було бути виконане позичальником.

Відповідно до п. 5.7. кредитного договору (в редакції договору про внесення змін від 30.06.2015) терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені та штрафів за кредитним договором встановлені сторонами тривалістю 15 років.

Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання обома сторонами та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором (п. 6.1 договору).

Позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором №1258 від 29.01.2007 ТОВ Фірма "Авіас-2000" має заборгованість перед АТ КБ "Приватбанк", яка станом на 29.07.2021 становить 15933625 грн. 82 коп. і складається з наступного: 10017105 грн. 56 коп. - заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за відсотками 707720 грн. 14 коп.; неустойка згідно пунктів А.3. та А.7 договору 5208800 грн. 12 коп. Наявність вищенаведеної заборгованості підтверджується виписками по рахунках та меморіальними ордерами 1881, 1510 (а.с. 57-77, т.1).

Також 06.07.2015 між Публічним акціонерним товариством КБ "Приватбанк" (кредитор) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрос" (поручитель) було укладено договір поруки №1258/DР3 (далі договір поруки) (а.с. 78-80, т.1).

Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою "Авіас-2000" (боржник), зобов`язань за кредитним договором №1258 від 29.01.2007 (кредитний договір), згідно якому кредитор надав боржнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 11145539грн.50коп., у тому числі: у розмірі 10613750 грн. 00 коп. на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №1258 від 29.01.2007, укладеному між кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою "Авіас-2000"; у розмірі 00грн.00коп. - на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п., 2.1.5. 2.2.12 цього договору; у розмірі 102грн.00коп. для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна, шляхом перерахування за реквізитами зазначеними п. 2.1.1; у розмірі 531687грн.50коп. на сплату судових витрат, передбачених п.п. 2.2.15, 2.3.13, 5.8 цього договору;

а боржник зобов`язаний: повернути кредит в строк згідно із Графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 1 до кредитного договору), з кінцевим терміном повернення кредиту 27.06.2030, у відповідності до умов п.п. А.2.1, А.3 кредитного договору, сплачувати за його користування відсотки у розмірі 0.12 % річних у порядку, що зазначений у п. А.8 кредитного договору, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати пеню у розмірі та порядку, що зазначений у п. А.7 кредитного договору, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Якщо під час виконання кредитного договору зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за кредитним договором з розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні (п. 1.1. договору поруки).

Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

У випадку смерті або банкрутства боржника за кредитним договором та/або заміни боржника внаслідок правонаступника та/або переведення боргу на будь-яку інші особу (нового боржника), поручитель приймає на себе зобов`язання та згодний відповідати за виконання кредитного договору за боржника, а також за будь-якого іншого боржника (нового боржника) при настанні вказаних в даному пункті обставин, в зв`язку з чим поручитель надає поруку перед кредитором за виконання новим боржником зобов`язань за кредитним договором у розмірі і порядку, визначеному умовами кредитного договору. При цьому, будь-які додаткові узгодження з поручителем не потрібні.

Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений (п. 1.3. договору поруки).

У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.5. договору поруки).

Згідно п. 1.6 договору поруки поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління поручителя на укладання цього договору (протоколи загальних зборів), на момент укладання цього договору в господарському суді не мається заяв кредиторів про визнання поручителя банкрутом.

У випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п.1.1 цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов`язання (нь). Не направлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором незалежно від факту направлення чи не направлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги (п. 2.1.2. договору поруки).

Поручитель має право у випадку виконання поручителем зобов`язань боржника за кредитним договором вимагати від кредитора передачі всіх прав кредитора за кредитним договором і договором (ами) застави (іпотеки), укладеними забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором (п. 2.2.1. договору поруки).

Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання боржника, зазначені в направленій кредитором вимозі згідно п.п.2.1.2 п.2.1 цього договору (п. 2.4.1. договору поруки).

У випадку невиконання поручителем зобов`язань боржника за кредитним договором згідно вимоги кредитора, зазначеної в п.п.2.1.2 п.2.1 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1 (один) % від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмовій вимозі, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочки. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за цим договором (п. 3.1. договору поруки).

Сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 (п`ятнадцять) років після укладення цього договору, У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за кредитним договором цей договір припиняє свою дію (п. 4.1. договору поруки).

Відповідно до п. 4.2 договору поруки зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідного договору про внесення змін.

Дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін (п. 4.3. договору поруки).

Сторони домовились збільшити встановлену законом позовну давність, дійшовши згоди, що до передбачених цим договором вимог кредитора до поручителя позовна давність встановлюється сторонами тривалістю 15 (п`ятнадцять) років (п. 5.1. договору поруки).

Позивач просить стягнути з відповідача, як солідарного боржника заборгованість за тілом кредиту 150000 грн., проти чого заперечує відповідач, що і є причиною спору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку, що станом на дату ухвалення рішення у цій справі забезпечене порукою за договором поруки від 06.07.2015 №1258/DР3 кредитне зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Авіас-2000" не припинилося; визначені ч. 4 ст. 559 ЦК України підстави для припинення поруки, також відсутні, адже встановлений умовами п. 4.2. договору поруки від 06.07.2015 №1258/DР3 п`ятнадцятирічний строк поруки наразі не закінчився, а решта передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України підстав для припинення поруки застосовуються лише у разі не встановлення строку поруки, який у даному випадку було встановлено.

Тому, з урахуванням підтвердження матеріалами справи факту невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю Фірми "Авіас-2000" зобов`язань за кредитним договором у встановлений строк, встановивши, що розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам, і на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості в повному обсязі суду не представлено, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 150000 грн. заборгованості за тілом кредиту.

Щодо доводів відповідача стосовно повноважень директора СТОВ "Агрос" на підписання договору поруки № 1258/DР3 від 06.07.2015 господарський суд зазначив, що зі змісту договору поруки № 1258/DР3 від 06.07.2015 вбачається, що від імені СТОВ "Агрос" вказаний правочин укладено директором ОСОБА_3 , який діяв на підставі Статуту.

Суд першої інстанції встановив, що пунктом 1.6 договору поруки зафіксовано, що поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління поручителя на укладання цього договору (протоколи загальних зборів), на момент укладання цього договору в господарському суді не мається заяв кредиторів про визнання поручителя банкрутом. Доказів припинення, зміни, визнання недійсним або розірвання договору поруки № 1258/DР3 від 06.07.2015 сторонами суду не надано.

Крім того, місцевим судом зазначено, що з`ясування наявності у директора товариства СТОВ "Агрос" необхідного обсягу повноважень на укладення відповідного договору поруки не входить у предмет доказування у даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з наступних мотивів.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення кредитного договору та договору поруки, строк їх дії, загальна ціна, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості.

Частинами першою і другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Як правильно встановив суд першої інстанції, з огляду на наявні в матеріалах справи договори та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини поручительства, які охоплюються § 3 глави 49 ЦК України.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України, стаття 193 Господарського кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Водночас сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст.ст. 6, 627, 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до положень статей 251-253 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, виконання зобов`язання може забезпечуватися згідно статті 546 Цивільного кодексу України, зокрема порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (стаття 553 Цивільного кодексу України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки врегульовано статтею 559 Цивільного кодексу України.

Положеннями статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на день укладення договору від 06.07.2015) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Між тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" від 03.07.2018 за № 2478-VIII (далі - Закон № 2478-VIII) частина 4 статті 559 Цивільного кодексу України викладена в новій редакції, згідно з положеннями якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

З огляду на викладені приписи, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції Закону № 2478-VIII) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Частиною 3 статті 554 Цивільного кодексу України (в редакції Закону № 2478-VIII) передбачено, що особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Закон № 2478-VIII введений в дію з 4 лютого 2019 року та застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону (п.п. 1, 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2478-VIII).

Матеріалами справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Авіас-2000" взяті на себе зобов`язання з погашення кредиту, передбачені договором № 1258 від 29.01.2007, не виконало, станом на 29.07.2021 заборгованість становить 15933625грн.82коп. і складається з наступного: 10017105грн.56коп. - заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за відсотками 707720грн.14коп.; неустойка згідно пунктів А.3. та А.7 договору 5208800грн.12коп.

При цьому прострочка виконання зобов`язань починається з 28.05.2019, прострочена заборгованість за тілом кредита складає 10 017 105,56 грн.

Факт наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Авіас-2000" заборгованості за кредитним договором належним чином доведений виписками по рахунках та меморіальними ордерами 1881, 1510 (а.с. 57-77, т.1) і, в свою чергу, поручителем не спростований.

Щодо доказів видачі кредиту та наявності заборгованості, то вони підтверджується виписками по рахунках 1881, НОМЕР_1 з меморіальними ордерами, які є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на банківському рахунку клієнта банку. Банківська виписка з рахунку позичальника може слугувати документом, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Наведене узгоджується з правовими висновками, які викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №910/1580/18, від 23.09.2019 у справі №910/10254/18, від 26.02.2020 у справі №911/1348/16, від 19.11.2020 у справі №910/21578/16 та від 18.02.2021 у справі № 904/3242/18. Вказаним спростовуються доводи апелянта стосовно недоведення позивачем наявної заборгованості позичальника і її розміру.

Стосовно доводів апелянта, наведених у відповіді на відзив, що не є незрозумілим, яку суму погашено ліквідатором ТОВ "Авіас-2000" перед Банком в процедурі ліквідації, то суд апеляційної інстанції наголошує, що надає оцінку обставинам справи і доказам у ній на момент ухвалення оспорюваного рішення (11.10.2021), в той час, як закриття провадження у справі про банкрутство третьої особи, із затвердженням ліквідаційного балансу і звіту ліквідатора, з ліквідацією ТОВ фірми Авіас-2000" (третьої особи), відбулось 02.12.2021; цією ж ухвалою суду, визнано погашеними вимоги кредиторів, які не задоволені за недостатністю майна банкрута.

Також, відповідно до матеріалів справи, 06.07.2015 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (далі - кредитор) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОС" (далі - поручитель) було укладено договір поруки №1258/DP3.

Згідно з п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Як передбачено п. 1.5 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 (п`ятнадцять) років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за кредитним договором цей договір припиняє свою дію (п. 4.1 договору поруки).

Враховуючи викладене, а також те, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки, встановлений п. 4.2. договору поруки від 06.07.2015 №1258/DР3 п`ятнадцятирічний строк якого не закінчився, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача, як солідарного боржника, 150 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про відсутність повноважень у керівника СТОВ "АГРОС" Печеного Геннадія Васильовича на укладення договору поруки від 06.07.2015 №1258/DР3 за відсутності протоколу загальних зборів учасників СТОВ "АГРОС".

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч.1 ст.92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акту.

На час укладання договору поруки ОСОБА_3 виконував обов`язки директора СТОВ "АГРОС" на підставі Статуту та в пункті 1.6. договору поруки визначено, що поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління поручителя на укладання цього договору (протоколи загальних зборів), на момент укладання цього договору в господарському суді не мається заяв кредиторів про визнання поручителя банкрутом.

Отже, згідно з вимогами статті 204 Цивільного кодексу України укладений сторонами договір поруки від 06.07.2015 №1258/DР3, як правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Правомірність вказаного правочину також встановлена Господарським судом міста Києва у справі №910/15701/21.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі N 923/875/19).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та виходячи з наведених вище норм процесуального законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з поручителя частини тіла кредита є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, наслідком чого є задоволення позовних вимог, в той час, як відповідачем не спростовано обґрунтованих вимог Банку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 150 000 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2021 у справі №904/6949/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2021 у справі №904/6949/21 - залишити без змін.

Судові витрати Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24.01.2022.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік