ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.01.2022м. СумиСправа № 920/1074/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши матеріали справи № 920/1074/21 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод» (вул. Північне шосе, буд. 22Д, м. Запоріжжя, 69106, ),

до відповідача Акціонерного товариства «Сумський завод «Насосенергомаш» (пл.Привокзальна, 1, м. Суми, 40011, ),

про стягнення 103335,78 грн.

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 100701,00 грн основного боргу, 413,84 грн 3% річних, 2220,94 грн пені, 2270,00 грн судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Ухвалою від 04.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/1074/21; задоволено клопотання позивача, заявлене в п. 1 прохальної частини позову про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін; постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; встановлено сторонам строки для подання до суду заяв по суті справи. Копія зазначеної ухвали надіслані на адресу учасників справи.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивач та відповідач повідомлені належним чином про розгляд судом справи №920/1074/21.

25.10.2021 відповідач подав відзив (вх№8959/21), відповідно до якого зазначив, що на момент подачі відзиву на позов (станом на 25.10.2021) відповідач повністю виконав свої договірні зобов`язання в частині оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною від 24.06.2021 №484, оскільки 19.10.2021 здійснив оплату поставленого товару згідно рахунку від 09.06.2021р. № 502 у розмірі 100701,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 19.10.2021р. № 20572, оригінал якого додано до відзиву.

Відзив поданий з дотриманням вимог статей 165 та 251 ГПК України та долучається до матеріалів справи.

Позивач додаткових пояснень стосовно сплати відповідачем суми боргу суду не подав.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, враховуючи принцип незмінності складу суду, передбачений ст.32 ГПК України, розгляд справи в зв`язку з відпусткою судді Котельницької В.Л. здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для надання заяв по суті справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

11 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод» (далі - постачальник, позивач) та Акціонерним товариством «Сумський завод «Насосенергомаш» (далі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки №28-2/264 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити «Товар», кількісні та якісні характеристики якого викладені в специфікаціях (прикладених до Договору), що є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що постачальник поставляє товар на умовах - FCA, склад постачальника: м. Запоріжжя, вул. Феодосійська, 3-А, якщо інше не зазначено у специфікації.

Згідно з п. 2.3. договору строк поставки Товару - протягом 7 календарних днів з дати підписання специфікації сторонами, якщо інше не зазначено в специфікації.

Датою поставки Товару вважається дата, вказана у видатковій накладній та в товарно-транспортній накладній (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору покупець здійснює оплату в розмірі 100% загальної вартості Товару (партії товару) відповідно рахунку-фактури на банківський рахунок постачальника на протязі 30 днів з дати поставки Товару, якщо інше не вказане в специфікації.

Абзацом 2 пункту 6.3. договору встановлено, що у разі прострочення платежів по договору покупець, на вимогу постачальника, сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2% простроченого платежу за кожний день прострочення плате жу, але не більше 10% суми простроченого платежу.

Пунктом 9.4. договору визначено, що договір вважається діючим з моменту підписання та діє до 31.12.2021.

09.06.2021 до договору №28-2/264 від 11.12.2020 сторонами укладено специфікацію №2, якою визначено поставку продукції - дроту 1,2 Св08Г2С-О ГОСТ 2246-70 у кількості 2 505 кг, загальною вартістю 100701,00 грн.

09.06.2021 позивач виставив відповідачу рахунок № 502 на суму 100701,00 грн.

24.06.2021 за накладною № 484 на умовах Специфікації № 2 від 09.06.2021 позивачем поставлено відповідачу товар: дріт 1,2 Св08Г2С-О ГОСТ 2246-70 кількістю 2505 кг на загальну суму з ПДВ 100701,00 грн.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується довіреністю №1480 від 22.06.2021 та товарно-транспортною накладною № 484 від 24.06.2021.

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі. Як зазначає позивач, що підтверджується і позицією, викладеною відповідачем у відзиві, жодних претензій відповідач щодо якості товару не пред`являв, а поставка відповідно відбулася належним чином згідно умов договору.

Отже, відповідно до п.п. 2.4., 3.2. договору та ч. 5 ст. 254 ЦК України, строк оплати відповідача за товар настав 27.07.2021, оскільки товар був отриманий останнім 24.06.2021 за накладною №484.

02.09.2021 позивач надіслав відповідачу листа №0209к1, в якому зазначив про необхідність погашення заборгованості відповідача за договором в сумі 100701,00 грн, але як зазначає позивач, відповіді не отримав, заборгованість відповідачем не погашена.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, в той час як відповідач, в порушення пункту 3.2. договору та Специфікації №2 від 09.06.2021 вартість отриманого товару за видатковою накладною №484 від 24.06.2021 позивачу не сплатив. У зв`язку з чим позивач звернувся з позовом щодо стягнення з відповідача 100701,00 грн вартості поставленого товару, а також 2220,94 грн пені та 413,84 грн 3% річних.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Наявними у справі доказами, поданими позивачем, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару за договором та неналежне виконання відповідачем умов договору щодо оплати вартості товару, поставленого за видатковою накладною №№484 від 24.06.2021, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 100701,00 грн вартості поставленого товару за договором суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, відповідно до платіжного доручення від 19.10.2021р. № 20572, яке додано відповідачем до відзиву на позовну заяву, АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» сплатило ТОВ «Запорізький метизний завод» 100701,00 грн з призначенням платежу «оплата рах. №502 від 09.06.2021 за дріт дог. №28-2/264 від 11.12.2020. в т.ч. ПДВ 16783,50 грн».

Тобто, станом на 19.10.2021 у справі відсутній предмет спору щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 100701,00 грн вартості поставленого товару за договором.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 100701,00 грн вартості поставленого товару за Специфікацією №2 від 09.06.2021 та видатковою накладною №484 від 24.06.2021 в межах договору поставки від 11.12.2020 №28-2/264.

Щодо вимоги позивача про стягнення 2220,94 грн пені суд зазначає:

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено факт неналежного виконання умов договору в частині несплати вартості поставленого товару за договором в сумі 100701,00 грн, що є порушенням з боку відповідача п. 3.2. договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Абзацом 2 пункту 6.3. договору встановлено, що у разі прострочення платежів по договору покупець, на вимогу постачальника, сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2% простроченого платежу за кожний день прострочення плате жу, але не більше 10% суми простроченого платежу.

Згідно з наданим у позові розрахунком, позивачем нараховано відповідачу 2220,94 грн пені за період з 27.07.2021 по 14.09.2021.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договору, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2220,94 грн пені.

Щодо стягнення 413,84 грн 3% річних суд зазначає.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами,

Відповідно до поданого у позовній заяві розрахунку, позивачем нараховано відповідачу 413,84 грн 3% річних за період з 27.07.2021 по 14.09.2021.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3% річних, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договору поставки, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 413,84 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову. Разом з тим, враховуючи сплату відповідачем після відкриття провадження у справі 100701,00 грн основного боргу, що є предметом спору у даній справі, в цій частині позовних вимог, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд закриває провадження у справі за відсутністю предмету спору, в іншій частині - позов задовольняється та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2220,94 грн пені та 413,84 грн 3% річних.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Позивачем при зверненні до суду з позовом завлено до стягнення 2270,00 грн судового збору та 4000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 ГПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, враховуючи, що спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, судовий збір в сумі 2270,00 грн покладається на відповідача.

Щодо стягнення 4000,00 грн витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т.ч.: витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 22.12.2018 року у справі №826/856/18.

Матеріалами справи підтверджується, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод» та Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія Радник» укладено договір про надання правової допомоги від 12.07.2021 (далі - договір від 12.07.2021).

Відповідно до п. 1.1. договір від 12.07.2021 ТОВ «Запорізький метизний завод» доручає, а АО «Юридична компанія Радник» приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Додатковою угодою №4 від 10.09.2021 до вказаного договір від 12.07.2021, сторони конкретизували перелік правничої допомоги, що надається, а саме: АО «Юридична компанія Радник» зобов`язується здійснити: складання та подання позовної заяви до Господарського суду Сумської області до Акціонерного товариства «Сумський завод «Насосенергомаш» про стягнення коштів за договором №28-2/264 від 11.12.2020 р. - (4 год.) ( п. 1.1. додаткової угоди).

Відповідно до матеріалів справи, розмір витрат, які були понесені позивачем у зв`язку з розглядом даної справи складає 4000,00 грн, що сплачені ТОВ «Запорізький метизний завод» на користь АО «Юридична компанія Радник» відповідно до рахунку-фактури від 13.09.2021 №СФ-0000381 та платіжного доручення від 14.09.2021 №821.

Зазначені витрати заявлені позивачем у позовній заяві, що надало відповідачу достатньо часу та можливість у разі незгоди доводити неспівмірність цих витрат.

Водночас матеріали справи не містять заявленого відповідачем клопотань щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позову додано: 1)договір про надання правової допомоги від 12.07.2021, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Юридична компанія Радник»»; 2)додаткову угоду №4 до договору про надання правничої допомоги від 12.07.2021; 3)рахунок-фактуру від 13.09.2021 №СФ-0000381; 4)платіжне доручення від 14.09.2021 №821 про сплату вартості наданої правової допомоги згідно з рахунком №381 від 13.09.2021 в сумі 4000,00 грн.

Враховуючи, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру зазначених витрат, суд вважає, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в ході розгляду справи місцевим судом відповідно до ст. 129 ГПК України підлягають покладенню на відповідача в сумі 4000.00 грн, у зв`язку з чим вимога позивача в цій частині задовольняється судом.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню наступні судові витрати: 2270,00 грн судового збору та 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення 100701,00 грн основного боргу.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумський завод «Насосенергомаш» (пл.Привокзальна, 1, м. Суми, 40011, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод» (вул. Північне шосе, буд. 22Д, м. Запоріжжя, 69106, ) 413,84 грн (чотириста тринадцять грн 84 коп.) 3% річних, 2220,94 грн (дві тисячі двісті двадцять грн 94 коп.) пені, а також 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.) витрат зі сплати судового збору та 4000,00 грн (чотири тисячі грн 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення в зв`язку з відпусткою судді Котельницької В.Л. складено та підписано 11.01.2022.

Суддя В.Л. Котельницька