ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/951/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів"

до відповідача 1: ОСОБА_1

до відповідача 2: ОСОБА_2

про: солідарне стягнення заборгованості в сумі 120 374 грн. 84 коп.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

ОПИС СПОРУ

Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк "Львів" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Паксіватова Павла Вікторовича, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 120 374 грн. 84 коп., з яких: 112 276 грн. 67 коп. - заборгованість по основному боргу, 8 098 грн. 17 коп. - заборгованість по процентах.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 квітня 2021 року між АТ АКБ "Львів" та фізичною особою - підприємцем Паксіватовим Павлом Вікторовичем було укладено кредитний договір №335/В/2021, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 115 000,00 гривень, із процентною ставкою 28% річних, з кінцевою датою повернення 27 жовтня 2023 року.

Позивач стверджує, що станом на 28 жовтня 2021 року заборгованість по нарахованих і несплачених процентах становить 8 098,17 грн.

Зважаючи на те, що по даному кредитному зобов`язанню наявна заборгованість, банком було надіслано позичальнику лист-вимогу від 03 вересня 2021 року про оплату простроченої заборгованості в розмірі 8 365,52 грн. та простроченим відсоткам в розмірі 6 629,71 грн.

Також позивач вказує, що 29 квітня 2021 року з метою забезпечення виконання вимог за кредитним договором між АТ АКБ "Львів" та ОСОБА_2 укладено договір поруки №335/В/2021/Р-1.

На виконання пункту 2.8. договору поруки ОСОБА_2 було надіслано лист-вимогу від 03 вересня 2021 року за вих. №878/0-20 про погашення простроченої заборгованості, однак, вона залишилась без відповідного реагування зі сторони поручителя.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем 1 умов укладеного договору, та невиконанням вимоги поручителя про виконання умов договору поруки позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості в сумі 120 374 грн. 84 коп., з яких: 112 276 грн. 67 коп. - заборгованість по основному боргу, 8 098 грн. 17 коп. - заборгованість по процентах.

Відзиву на позовну заяву з відображенням своєї правової позиції відповідач 1 та відповідач 2 суду не надали.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 12 листопада 2021 року (суддя Н.Політика) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 01 грудня 2021 року.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Господарського суду Рівненської області від 22 листопада 2021 року, відповідно до пунктів 2.3.25, 2.3.49., 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу передано на розгляд судді А.Качуру.

Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року розгляд справи відкладено на 16 грудня 2021 року.

Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року розгляд справи відкладено на 11 січня 2022 року.

В судове засідання представники сторін не з`явились.

Ухвалу суду від 16 грудня 2021 року позивачем отримано 22 грудня 2021 року (номер поштового повідомлення 411).

Ухвали суду від 16 грудня 2021 року які направлені відповідачам повернулись до суду з відміткою "за зазначеною адресою не проживає".

Водночас вказані поштові повідомлення були направлені на адресу, за якою зареєстроване місце проживання відповідачів.

Згідно з правилами статті 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, в розумінні процесуального закону відповідач 1 та відповідач 2 були належним чином повідомлені про місце дату та час розгляду справи.

Згідно з положеннями статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Водночас суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України), не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

28 квітня 2021 року між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (позивач/банк) та фізичною особою - підприємцем Паксіватовим Павлом Вікторовичем (відповідач 1/позичальник) було укладено кредитний договір №335/В/2021, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 115 000,00 гривень, із процентною ставкою 28% річних, з кінцевою датою повернення 27 жовтня 2023 року, для рефінансування кредитної заборгованості (надалі договір).

Згідно з умовами пунктів 2.3. - 2.5. кредитного договору підставою здійснення банком переказу кредитних коштів з позичкового рахунку є заявка на видачу кредиту, платіжне доручення або будь-який інший адресований банку документ позичальника, який містить усі необхідні для здійснення переказу реквізити, підписаний уповноваженими особами. Сторони домовились, що підписання позичальником цього договору є одночасно ініціативою позичальника на отримання кредиту, а тому видача кредитних коштів банком може відбуватися без додаткових заяв, доручень чи інших документів,

Кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання.

Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворення строкової заборгованості по позичковому рахунку).

Згідно з меморіальним ордером №846807 від 29 квітня 2021 року банк надав відповідачу 1 кредитні кошти в сумі 115 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.1.6. кредитного договору графік погашення кредиту оформленого додатком №1 до цього договору що є його невід`ємною частиною.

Згідно з умовами пунктів 5.1.-.5.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього.

Повернення кредиту може здійснюватися шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу банку.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п.2.1.3, цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному в п.2.1.4. цього договору. Позичальник сплачує нараховані банком проценти у валюті кредиту щомісяця не пізніше останнього банківського дня місяця, за який вони нараховані, якщо графіком погашення кредиту не встановлені інші терміни сплати процентів.

Згідно з положеннями пункту 2.7. договору банк має право відмовити у виплаті позичальнику кредиту або його частини та/або вимагати дострокового повернення кредиту у випадках невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором та/або договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань за цим договором.

Позивач вказує, що зважаючи на те, що по даному кредитному зобов`язанню була наявна заборгованість і з метою вирішення даного спору у позасудовому порядку, банком було надіслано позичальнику лист-вимогу від 03 вересня 2021 року за вих.№877/0-20, однак вона залишилась без відповідного реагування зі сторони позичальника.

Суд відзначає, що у вказаній вимозі банк посилаючись зокрема на положення пунктів 2.7., 2.1.6., 5.1., 5.8., 5.9. договорів просив позичальника погасити протягом 10 днів з моменту отримання вимоги наявну заборгованість з простроченої заборгованості за кредитом та простроченою заборгованістю по відсоткам, у випадку невиконання вимог банк останній буде змушений розпочати процедуру примусового стягнення всієї суми заборгованості по кредитному договору.

Пунктами 5.1., 5.8., 5.9. договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Банк у випадках, передбачених п. 2.7. цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п.5.8.) достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

Таким чином зі змісту вимоги банку слідує, що останнім пред`явлено вимогу про оплату простроченої заборгованості протягом 10 днів з дня отримання такої вимоги, а у випадку не виконання вимоги у встановлений строк банком повідомлено про початок дострокового повернення всіх сум наданих за кредитним договором.

Доказів виконання надісланої банком позичальнику вимоги матеріали справи не містять.

Позивач вказує, що станом на 28 жовтня 2021 року заборгованість позичальника перед АТ АКБ "Львів" по основному боргу, відсотках згідно з кредитним договором №335/В/2021 від 28 квітня 2021 року становить 120 374,84 грн., з яких: заборгованість по основному боргу - 112 276,67 грн.; заборгованість по процентах - 8 098,17 грн.

Також, як видно з матеріалів справи, 29 квітня 2021 року з метою забезпечення виконання вимог за кредитним договором між АТ АКБ "Львів" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №335/В/2021/Р-1, відповідно до предмету якого порукою за цим договором забезпечується належне виконання позичальником (ФОП Паксіватов П.В.) основного зобов`язання у повному обсязі.

Безпосередні обсяг, розмір, порядок і умови виконання основного зобов`язання визначаються відповідно до умов кредитного договору, з урахуванням усіх додаткових договорів/угод і додатків до нього, які укладені та/або будуть укладені в майбутньому. Станом на день укладення цього договору максимальна сума кредитування, в межах якої кредитор надає позичальнику кредит (обсяг основного зобов`язання), становить еквівалент 115 000,00 гривень. Кінцевий термін виконання основного зобов`язання - 27.10.2023 року.

Розмір процентів за користування кредитом становить 28 % річних.

Розмір процентів за користування кредитом станом на будь-яку конкретну дату розраховується в порядку та відповідно до умов кредитного договору. Максимальний розмір процентів за користування кредитом визначається у кредитному договорі та не може перевищувати п`ятдесят відсотків річних.

Розмір інших платежів, обумовлених кредитним договором, станом на день укладення цього договору, порядок і умови їх сплати, визначено кредитним договором.

Згідно з умовами пункту 1.3. договору поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу (повернення кредиту), процентів, неустойки, відшкодування збитків, сплати інших платежів, обумовлених кредитним договором.

Відповідно до пункту 1.4. договору поруки поручитель несе солідарну з позичальником відповідальністю за неналежне виконання позичальником основного зобов`язання.

Відповідно до пункту 1.6. договору поручитель, шляхом підписання цього договору, виражає свою згоду на зміну основного зобов`язання без необхідності будь-якого додаткового погодження з ним, включаючи випадки збільшення кредитних зобов`язань позичальника, пов`язаних із збільшенням ліміту кредитування, збільшенням розміру відсотків користування кредитом, збільшення терміну користування кредитом та інших.

Пунктом 2.8. договору поруки встановлено, що поручитель зобов`язаний здійснити погашення суми прострочення основного зобов`язання не пізніше 7 (семи) банківських днів з дати надсилання йому вимоги кредитора.

При цьому, вимога кредитора вважається такою, що отримана поручителем, якщо вона надіслана рекомендованим чи цінним листом на поштову адресу або на адресу електронної пошти поручителя, зазначені в цьому договорі, або повідомлені поручителем додатково, або вручена йому особисто.

07 вересня 2021 року банк направив ОСОБА_2 лист-вимогу від 03 вересня 2021 року за вих.№877/0-20, в якому відповідача 2 повідомлено про наявну прострочену заборгованість позичальника перед банком в розмірі 8 365,52 грн. по кредиту та 6 629,71 грн. простроченої заборгованості по відсотках.

Докази виконання вказаної вимоги в матеріалах справи відсутні.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються договірних правовідносин пов`язаних з наданням кредитних коштів, а також договірних відносин що стосуються вчинення правочину з забезпечення виконання основного зобов`язання. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасної повернення отриманих кредитних коштів порушеними.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 175 ГК України майново - господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормами частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Укладений між банком та відповідачем-1 договір, який за своєю суттю відноситься до кредитного договору, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до статей 173, 174 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно з правилами статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

В силу вимог частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статті 204 ЦК України укладений сторонами кредитний договір як правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Нормами частини 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Водночас нормами частини 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено, що на виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 115 000,00 грн. за процентною ставкою 28 % річних з графіком погашення що визначений додатком №1 до договору.

Водночас у зв`язку уз неналежним виконанням відповідачем 1 умов кредитного договору (прострочення платежів з повернення кредитних коштів та відсотків) 07 вересня 2021 року банк направив позичальнику лист вимогу про оплату прострочених платежів. Вказаний лист - вимогу позичальник отримав 10 вересня 2021 року.

Як випливає зі змісту вказаної вимоги банк повідомив позичальника, що у випадку невиконання такої вимоги протягом 10 днів з моменту її отримання (тобто останнім днем виконання вимоги є 20 вересня 2021 року) банком буде розпочато процедуру повернення всієї суми заборгованості, що передбачено положеннями пунктів 5.8.-.5.9. кредитного договору.

Докази виконання вимоги банку матеріали справи не містять.

Пунктами 5.1., 5.8., 5.9. договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Банк у випадках, передбачених п. 2.7. цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п.5.8.) достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

З огляду на встановлені судом обставини, суд робить висновок, що заявивши вимогу про повернення простроченої заборгованості та повідомивши позичальника про наслідки невиконання вказаної вимоги (до позичальника буде застосовано процедуру дострокового повернення отриманого кредиту) банк реалізував своє право вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту починаючи з 21 вересня 2021 року. Таким чином суд робить висновок, що позовні вимоги про стягнення з відповідача1 кредитних коштів по основному зобов`язання в розмірі 112 276,67 грн. є законними та обґрунтованими, а тому такими, що мають бути задоволені.

Умовами кредитного договору встановлено, що кредитні кошти надаються із процентною ставкою 28% річних, а пунктом 4.2. договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п.2.1.3, цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному в п.2.1.4. цього договору. Позичальник сплачує нараховані банком проценти у валюті кредиту щомісяця не пізніше останнього банківського дня місяця, за який вони нараховані, якщо графіком погашення кредиту не встановлені інші терміни сплати процентів.

Водночас застосування абзацу 2 частини 1 статі 1048 ЦК України щодо щомісячної виплати процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути можливе лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Однак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з правилами частини 2 статті 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №910/11534/13-ц, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №903/914/17, від 05.03.2019 у справі №910/3353/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, і права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто у постановах Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами (наприклад у межах строку користування кредитом) та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд робить висновок, що після спливу строку кредитування у зв`язку з вимогою позивача (20 вересня 2021 року включно), у позивача відсутні правові підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі визначеному договором (28%). За таких обставин позивач не позбавлений можливості захистити свої права щодо прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання із застосуванням положень статті 625 ЦК України. Водночас, як видно з наданого позивачем розрахунку після спливу строку кредитування позивачем продовжено нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі визначеному договором.

За розрахунком суду, розмір заборгованості відповідача 1 з оплати відсотків за користування кредитними коштами складає 4 852,31 грн. (відсотки на суму заборгованості за період з 29.04.21 по 20.09.21 в розмірі 12 379,35 + 324,63 грн. відсотків на прострочену суму заборгованості за період з 01.07.21 по 20.09.21 грн. за мінусом - 7 851,67 грн. сплачених відсотків). Отже в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 245,86 грн. відсотків нарахованих позивачем після закінчення строку кредитування (після 20 вересня 2021 року) необхідно відмовити.

Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 30 квітня 2021 року до реєстру внесено запис 007001868 про припинення підприємницької діяльності ФОП Паксіватова Павла Вікторовича.

Відповідно до правового висновку, що висвітлений в пункті 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Суд констатує, що кредитні кошти було надано фізичні особі, що здійснювала підприємницьку діяльність. Суд вважає, що спір виник із господарських правовідносин. А тому даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Як встановлено судом, 29 квітня 2021 року з метою забезпечення виконання вимог за кредитним договором між АТ АКБ "Львів" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №335/В/2021/Р-1, відповідно до предмету якого порукою за цим договором забезпечується належне виконання позичальником (ФОП Паксіватов П.В.) основного зобов`язання у повному обсязі.

Згідно з умовами пункту 1.3. договору поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу (повернення кредиту), процентів, неустойки, відшкодування збитків, сплати інших платежів, обумовлених кредитним договором.

Відповідно до пункту 1.4. договору поруки поручитель несе солідарну з позичальником відповідальністю за неналежне виконання позичальником основного зобов`язання.

Пунктом 2.8. договору поруки встановлено, що поручитель зобов`язаний здійснити погашення суми прострочення основного зобов`язання не пізніше 7 (семи) банківських днів з дати надсилання йому вимоги кредитора.

При цьому, вимога кредитора вважається такою, що отримана поручителем, якщо вона надіслана рекомендованим чи цінним листом на поштову адресу або на адресу електронної пошти поручителя, зазначені в цьому договорі, або повідомлені поручителем додатково, або вручена йому особисто.

07 вересня 2021 року банк направив ОСОБА_2 лист-вимогу від 03 вересня 2021 року за вих.№877/0-20, в якому відповідача 2 повідомлено про наявну прострочену заборгованість позичальника перед банком в розмірі 8 365,52 грн. по кредиту та 6 629,71 грн. простроченої заборгованості по відсотках.

В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем-2 умов договору поруки та вимоги банку.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Закон не забороняє укладання договору поруки на забезпечення виконання зобов`язання, яке може виникнути в майбутньому.

З урахуванням абзацу першого частини другої статті 207, частини першої статті 547 та статті 553 ЦК України договір поруки є чинним за умови його укладення у письмовій формі та підписання кредитором і поручителем.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Таким чином суд робить висновок, що договорами поруки забезпечено виконання зобов`язання за договором.

Відповідно до статті 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителями, кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно відповідають перед Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" за зобов`язаннями що виникають з кредитного договору №335/В/2021 від 28 квітня 2021 року.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статей 75-79, 86 ГПК України, суд робить висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Зокрема суд встановив, що відповідач-1 не виконав зобов`язання передбачені умовами кредитного договору.

Обґрунтованими є позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 112 276,67 грн. заборгованості за кредитом та 4 852,31 грн. заборгованості по процентах.

Водночас підстави для стягнення 3 245,86 грн. відсотків відсутні, а тому в задоволенні цієї частини вимог необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розрахунком суду, судовий збір за подання до суду даної позовної заяви становить 2 270,00 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 208,80 грн. (заокруглено до більшого) покладаються на відповідачів в рівних частинах, тобто по 1 104,40 грн. Решта судових витрат в розмірі 61,20 грн. судового збору покладається на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" (79008, м. Львів, вул. Сербська 1, ) 112 276 (сто дванадцять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 67 коп. заборгованості за кредитом та 4 852 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят два) грн. 31 коп. заборгованості по процентах.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" (79008, м. Львів, вул. Сербська 1, ) 1 104 (одна тисяча сто чотири) грн. 40 коп. судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" (79008, м. Львів, вул. Сербська 1, ) 1 104 (одна тисяча сто чотири) грн. 40 коп. судового збору.

5. В задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення 3 245,86 грн. заборгованості по процентах відмовити.

6. Судові витрати в розмірі 61,20 грн. судового збору покласти на позивача.

Позивач (Стягувач): Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк "Львів" (79008, м. Львів, вул. Сербська 1, ).

Відповідач 1 (Боржник): ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Відповідач 2 (Боржник): ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/

Суддя А.Качур