ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2022 р. Справа№ 920/845/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Білопільської міської ради

на рішення Господарського суду Сумської області від 05.10.2021 (повне рішення складено 06.10.2021)

у справі №920/845/21 (суддя Жерьобкіна Є.А.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця"

до Білопільської міської ради

про стягнення 189 564,51 грн

УСТАНОВИВ:

АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" звернулось з позовом до суду, в якому просить стягнути з Білопільської міської ради 189564,51 грн збитків, понесених у зв`язку з перевезенням пільгових категорій громадян залізничним транспортом.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.10.2021 у справі №920/845/21 позов задоволено повністю, стягнуто з Білопільської міської ради на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" 189 564 грн 51 коп. збитків, 2843 грн 47 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення обґрунтовано тим, що пільги для конкретних категорій громадян передбачені чинним законодавством України, а не за окремою угодою між сторонами. Отже зобов`язання з відшкодовування позивачу збитків залізничного транспорту від їх використання за рахунок бюджету також виникає у відповідача безпосередньо із закону.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Білопільська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила суд поновити пропущений строк на апеляційне оскарження. Скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 05.10.2021 у справі №920/845/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. Апелянт стверджує, що між сторонами не укладався договір на відшкодування витрат за перевезення пільгової категорії громадян, тому відсутні підстави для відшкодування коштів. На думку відповідача, визначення виключно Білопільської міської ради відповідачем є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 91 Бюджетного кодексу України кошти повинні відшкодовуватись з усіх місцевих бюджетів, а не виключно за рахунок міської ради.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 клопотання Білопільської міської ради про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 05.10.2021 у справі №920/845/21 задоволено, поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 05.10.2021 у справі №920/845/21, відкрите апеляційне провадження у справі №920/845/21 за апеляційною скаргою Білопільської міської ради, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст . 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що протягом 2020 року ВП "Сумська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" здійснювала перевезення пасажирів пільгових категорій на території Білопільської міської ради.

Перевезення пасажирів пільгових категорій за пільговими тарифами за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 підтверджується обліковими формами та актами звіряння розрахунків.

Договір про відшкодування витрат по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом за 2020 рік між позивачем та відповідачем не був укладений.

Листом від 29.07.2019 № ДН-3-01-19/214 позивач звертався до відповідача з інформацією щодо плану перевезень на 2020 рік та з проханням включення цих даних до бюджетного запиту для врахування при складанні розрахунків до проекту місцевого бюджету на 2020 рік.

Листом від 05.12.2019 № ДН-3-01-19/330 позивач звертався до відповідача для отримання інформації щодо розміру суми коштів на компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом, передбаченої у місцевому бюджеті на 2020 рік по кожному виду сполучення (приміське, пасажирське) окремо.

14.01.2020 позивач листом № ДН-3-01-19/7 звертався до відповідача з пропозицією укласти договір на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом у прямому та місцевому пасажирському внутрішньому сполученні.

11.03.2020 позивач звернувся до відповідача з листом № ДН-3-01-19/76, в якому зазначив про не укладення договору на компенсаційні виплати за пільгові перевезення у приміському сполученні та скасування у зв`язку з цим рейсів деяких приміських поїздів.

У листі від 23.07.2020 № ДН-3-01-19/171 позивач повідомив відповідача про розмір збитків, у зв`язку з перевезенням пасажирів пільгових категорій (102 935,69 грн станом на 01.07.2021) та звернувся з проханням винести на найближчу сесію питання виділення коштів на компенсаційні виплати за перевезення пільговиків та повідомити про розмір виділених коштів.

Листом від 06.08.2020 № ДН-3-01-19/186 позивач також повідомив відповідача про очікувану кількість пасажирів пільгових категорій та суму збитків від їх перевезення у 2020 році.

У листі від 27.08.2020 № 2339/02-16 відповідач зазначив про одержання актів звіряння розрахунків за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян, листа позивача від 06.08.2020 № ДН-3-01-19/186 та повідомив, що не має можливості забезпечити відшкодування відповідних видатків у повному обсязі, у зв`язку з відсутністю достатніх надходжень до бюджету об`єднаної територіальної громади Білопільської міської ради, компенсаційні виплати може бути здійснено лише в межах 50 000 грн.

У листі від 29.09.2020 №2631/02-36 відповідач зазначив про затвердження кошторисних призначень для проведення компенсаційних виплат за пільговий проїзд на залізничному транспорті в сумі 50 000 грн., що є підставою для укладення договору в межах виділених коштів.

У відповіді від 13.10.2020 № ДН-3-01-19/233 позивач зазначив про те, що направлений ним раніше проект договору та отриманий проект договору від відповідача не є ідентичними та повторно направив Білопільській міській раді проект договору.

Рішенням Білопільської міської ради Білопільського району Сумської області VII скликання двадцять четвертої сесії від 25.11.2020 "Про внесення змін до рішення міської ради VII скликання № 141 від 23.12.2019 "Про бюджет Білопільської міської об`єднаної територіальної громади на 2020 рік" до розподілу видатків бюджету внесені видатки "Компенсаційні виплати на пільговий проїзд окремих категорій на залізничному транспорті" в розмірі 50 000,00 грн.

У зв`язку з прийняттям відповідачем цього рішення про фінансування, листом від 02.12.2020 № ДН-3-01-19/275 позивач повторно просив відповідача укласти договір на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом у приміському сполученні.

Відповідач листом від 02.02.2021 № 290/02-16 повідомив позивача про те, що передбачені бюджетними асигнуваннями кошти не були сплачені позивачу у зв`язку з не укладенням договору в межах виділених коштів; розгляд питання про виділення коштів для здійснення компенсаційних виплат буде винесене на розгляд Білопільської міської ради найближчим часом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 указаного Закону визначено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян установлено, зокрема, Законами України "основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Частиною 6 ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт" унормовано, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Норми указаних законів закріплюють, серед іншого, реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії, оскільки безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.03.2020 у справі №904/94/19.

Відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до п. 1 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009, компенсаційні виплати залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі.

Пунктом 2 Порядку №1359 визначено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом (пільгові перевезення) належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою, установленою законодавством.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку №1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, установленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (п. 5 Порядку №1359).

За приписами п. 7 Порядку №1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Положеннями п.п. 9-11 Порядку №1359 передбачено, що на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Таким чином, на відповідача покладено обов`язок компенсувати у повному обсязі підтверджені обліковими формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгових категорій населення на території Білопільської міської ради.

Перевезення позивачем пасажирів пільгових категорій за пільговими тарифами протягом 2020 року на території Білопільської міської ради підтверджується обліковими формами, а також актами звіряння розрахунків за січень-грудень 2020 року, згідно з якими сума недоотриманих коштів за 2020 рік становить 189564,51 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків; причинного зв`язку між порушенням права та збитками; наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не компенсував позивачу суму недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян у 2020 році.

Щодо тверджень апелянта про відсутність між сторонами договору та відсутність достатніх надходжень до бюджету колегія суддів відзначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Приписами ст. 509 ЦК України установлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У правовідносинах, які склалися між сторонами, обов`язок щодо здійснення перевезень окремих категорій громадян за пільговими тарифами покладений на позивача.

Відповідні пільги передбачені для конкретних категорій громадян чинним законодавством України, а не за окремою угодою чи договором, укладеними між сторонами. Таким чином зобов`язання з відшкодовування позивачу збитків залізничного транспорту від їх використання за рахунок бюджету також виникає у відповідача в силу закону.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відсутність муж сторонами у справі договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє ці сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Також, Закон України "Про залізничний транспорт" та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №1196 від 27.12.2006, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності фінансування .

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки відповідачем не було відшкодовано залізниці збитки по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, позовні вимоги про стягнення з відповідача 189564,51 грн збитків є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Білопільська міська рада, в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Сумської області від 05.10.2021 у справі №920/845/21, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Сумської області від 05.10.2021 у справі №920/845/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 Господарського процесуального кодексу України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білопільської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 05.10.2021 у справі №920/845/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 05.10.2021 у справі №920/845/21 залишити без змін.

Поновити дію рішення Господарського суду міста Сумської області від 05.10.2021 у справі №920/845/21.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Білопільську міську раду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран