УХВАЛА

попереднього засідання

м. Київ

17.01.2022Справа № 910/10035/21
За заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

Суддя: Мандичев Д.В.

секретар судового засідання Судак С.С.

Представники учасників:

від боржника - Спінулова В.В.,

керуюча реструктуризацією - Сердюк М.М.,

від АТ «Альфа-Банк» - Шайдеров П.О.

ГУ ДПС у м. Києві-Соловей А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху. Встановлено строк десять днів з дня вручення цієї ухвали ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Встановлено ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) спосіб усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність шляхом надання:- доказів звернення до відповідних органів щодо отримання інформації про наявні рахунки боржника відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні; - відомостей про реєстрацію місця проживання станом на момент подання заяви; - інформації про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини (відповідна довідка, видана Міністерством внутрішніх справ України станом на день подання заяви в оригіналі);- трудової книжки, або вмотивованих пояснень щодо неможливості її подання

20.07.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про усунення недоліків, встановлених ухвалою Господарського суду від 29.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 № 910/10035/21 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність було прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 30.08.2021.

27.08.2021 до суду надійшла заява боржника про залишення без розгляду пропозиції щодо призначення керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Ліщишина І.В. та призначення керуючим реструктуризацією арбітражної керуючої Сердюк М.М.

27.08.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява арбітражної керуючої Сердюк М.М. про участь у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.08.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ). Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за номером 67198 від 14.09.2021. Призначено керуючою реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) арбітражну керуючу Сердюк Марину Миколаївну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 10.11.2015 № 1744). Визначено дату проведення попереднього судового засідання на 20.10.2021р.

30.09.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов звіт керуючої реструктуризацією про виконану роботу за період з 30.08.2021-30.09.2021.

20.10.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання керуючої реструктуризацією про поновлення строків для подання відомостей про результати розгляду вимог кредиторів, поновлення строків проведення інвентаризації майна боржника та визначення його вартості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 відкладено попереднє засідання на 03.11.2021.

18.10.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_2 з грошовими вимогами до боржника на суму 312 500,00 грн.

20.10.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Акціонерного товариства "Альфа-Банк" з грошовими вимогами до боржника на суму 3 259 645,195грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.10.2021 прийнято заяву ОСОБА_2 про визнання кредитором боржника на суму 312 500,00грн., розгляд якої відбудеться у попередньому засіданні 03.11.2021.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.10.2021 прийнято заяву Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання кредитором боржника на суму 3 259 645,195 грн., розгляд якої відбудеться у попередньому засіданні 03.11.2021.

02.11.2021 до суду надійшло клопотання керуючої реструктуризацією про долучення до матеріалів справи інвентаризаційних відомостей.

02.11.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання керуючої реструктуризацією арбітражної керуючої Сердюк М.М. про долучення до матеріалів справи відомостей та відзивів за результатами розгляду грошових вимог до боржника.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.11.2021 відкладено розгляд справи у попередньому засіданні на 06.12.2021.

08.11.2021 до суду надійшло повідомлення по справі від Головного управління ДПС у м. Києві.

02.12.2021 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення АТ «Альфа-Банк» на заперечення керуючої реструктуризацією щодо заявлених вимог до боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 відкладено попереднє засіданн на 17.01.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 заву Головного управління ДПС у м. Києві з грошовими вимогами до боржника на суму 24 503,15грн. прийнято та призначено до розгляду у попередньому засіданні на 17.01.2022.

05.01.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла заява керуючої реструктризацією про виплату грошової винагороди.

У відповідності до ч.1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства подання кредиторами вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.Копії відповідних заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Відповідно до ч.4 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі за результатами попереднього засідання суду,зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 14 днів з дня постановленої ухвали; дата засідання господарського суду, яке має відбутись не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Статтею 133 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Кошти, отримані від продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, після покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем цього майна, та сплати додаткової винагороди арбітражного керуючого відповідно до положень статті 30 цього Кодексу використовуються виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

У судовому засіданні, що відбулось 17.01.2022, судом розглянуто заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника.

Так, за наслідками дослідження заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника, визнанню кредитором фізичної особи ОСОБА_1 підлягає:

Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС

Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, звернулося до суду з заявою про визнання грошових вимог до боржника на суму 24 503,15грн.

Обґрунтовуючи подану заяву, заявник зазначає, що ОСОБА_1 має зобов`язання із єдиного соціального внеску на загальну суму 21 969,20 грн.

Відповідно п. 3-1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464- VI), що податкові органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його територіальні органи

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та не регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно п. 10 ст.1 Закону № 2464- VI страхувальниками є - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно п.2 ч.1 ст.4 вищевказаного Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно- правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців)

Відповідно до ст.4 Закону №2464-VI Боржник є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державного соціальне страхування.

Згідно з п. 2 ст.6 Закону № 2464- VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частинами 1,5 ст. 9 Закону №2464- VI визначено, що єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється в натуральній формі. Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Згідно з ч.8 ст.9 Закону №2464- VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно п.6 ст. 1 Закону №2464- VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

На підставі ч.12 ст.9 Закону 2464- VI, встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, є суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою, ніж розмір мінімального страхового внеску (п. 3 частини першої ст. 7 Закону № 2464).

Крім того, за ОСОБА_1 обліковується заборгованість з податку на доходи фізичних осіб у розмірі - 2 411,88 грн., з яких: основне зобов`язання - 1015,25 грн.; штрафні санкції - 670,50 грн.; пеня - 726,13 грн.; а також зі сплати військового збору в розмірі 122,07 грн., з яких: основне зобов`язання - 55,88 грн.; штрафна санкція - 27,94 грн.; пеня - 38,25 грн.

Так, за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 07.02.2018 № 629/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 , за яким встановлено порушення ОСОБА_1 вимог п. 179.1 ст. 179 розділу IV Кодексу, д урахуванням п.п.49.18.4 п. 49.18 ст.49 Кодексу, не подано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2016 рік; п.п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; п.п.168.2.1 п.168.1 ст. 168 з урахуванням вимог п.п. «д» п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Кодексу, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2016 рік у сумі 3 725,00 грн., та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 670,50 грн.; п.п. 1.2, п.п,. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік у сумі 55,88 гривень.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 26.02.2018 № на підставі акту перевірки від 07.02.2018 ОСОБА_1 нараховано штрафну санкцію в розмірі 27,94 грн. за податковим зобов`язанням за платежем військовий збір на суму 55,88 грн.

За податковим повідомленням-рішенням від 26.02.2018 № на підставі акту перевірки від 07.02.2018 ОСОБА_1 за платежем податок на доходи фізичних осіб нараховано 510,00 грн. штрафу.

Також, згідно з податковим повідомленням-рішенням від 26.02.2018 № на підставі акту перевірки від 07.02.2018 ОСОБА_1 нараховано за платежем податок на доходи фізичних осіб штраф у розмірі 170,00 грн.

Крім того, щодо ОСОБА_1 складено податкове повідомлення-рішення від 26.02.2018 № за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 670,50 грн. з нарахованими 335,25 грн. штрафу.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання Головного управління ДПС у м. Києві кредитором на суму 24 503,15грн., з яких: 21 969,20 грн. - вимоги першої черги задоволення; 1 071,13 грн. - вимоги другої черги; 1 462,82 грн. - вимоги третьої черги.

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 4 540,00 грн.

ОСОБА_2

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання його грошових вимог на суму 312 500,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначає, що 24.10.2019 між ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_2 (позикодавець) був укладений договір позики, згідно умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти в сумі 350 000,00 грн., які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю не пізніше 24.10.2020.

За умовами пункту 2 договору повернення позиченої суми грошових коштів повинне проходити в готівковій формі у місті Києві.

Пунктом 5 договору встановлено, що позичальник своїм підписом в цьому договорі підтверджує факт отримання грошових коштів від позикодавця.

Відповідно до копії розписки від 12.01.2021 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 37 500,00 грн., які були перераховані за договором позики від 24.10.2019.

Таким чином, в обумовлені договорами позики строки ОСОБА_1 запозичені грошові кошти в повному обсязі не повернув, чим порушив договірний обов`язок з повернення 312 500,00 грн., що зумовило звернення ОСОБА_2 із даною заявою до суду.

Арбітражним керуючим вимоги ОСОБА_2 визнані в повному обсязі.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Правовідносини, що виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 регулюються приписами параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України.

позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За викладеною в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 740/2904/17-ц правовою позицією договір позики, укладений у письмовій формі, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на те, що сторони умовами договору позики передбачили порядок повернення позики в загальній сумі 350 000,00 грн. у строк до 24.10.2020, у той час як ОСОБА_1 повернув лише 37 500,00 грн., суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання за спірним договором позики настав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

ОСОБА_1 доказів, які би підтверджували оплату заборгованості перед ОСОБА_2 суду не надано, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_2 щодо суми боргу в розмірі 312 500,00 грн. є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Дотримуючись вищенаведених норм процесуального та матеріального права, беручи до уваги той факт, що кредиторські вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими, документально підтвердженими, боржником не спростованими, суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_2 кредитором боржника на суму 312 500,00 грн. з віднесенням до другої черги задоволення.

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 4 540,00 грн. судового збору.

Щодо вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання його грошових вимог на суму 3 331 270,74 грн. (з урахуванням пояснень від 02.12.2021).

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 27.07.2005 між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Акціонерне товариство «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір кредиту № 014-695-КП, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит в сумі 74 000,00 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності.

Відповідно пункту 1.1. Кредитного договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних від суми кредиту. Кінцевий термін погашення - 26.07.2012.

Пунктом 1.1.1. Кредитного договору передбачено, що починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання Кредиту, Позичальник щомісячно 27 числа кожного місяця рівними частинами сплачує Кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 1334 долари США (ануітетними платежами). Розмір останнього Ануітетного платежу може відрізнятися від Ануітетного платежу, визначеного у п. 1.1.1. цього Договору і дорівнює сумі фактичної заборгованості за кредитом, що залишалася після сплати всіх Ануітетних платежів та процентів за користування Кредитом, нарахованих на зазначену суму (п.1.1.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.4. Кредитного договору моментом (днем) повернення кредиту та сплати відсотків за користування Кредитом вважається день зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитом позичальника перед Кредитором, на позичковий рахунок, суми процентів, що мають бути сплачені за користування Кредитом на рахунок нарахування відсотків, а також можливої пені і штрафних санкцій на відповідні рахунки у Київській міській філії АКБ «Укрсоцбанк».

Положеннями пункту 4 Кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником умов цільового використання кредиту, визначеного п. 1.2. цього Договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 25 % від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням. У разі прострочення Позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п. 3.3.16. цього Договору, терміну сплати комісії за дострокове погашення Кредиту (частини Кредиту), визначеного в п. 3.3.117 цього Договору, строків сплати процентів визначених п. 2.4. цього Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п.1.1.,2.8.3.,3.2.3., 4.4., 5.4. цього Договору позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі 1 відсоток від несвоєчасного сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. У разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.2.-3.3.8., 3.3.12.-3.3.19 та 3.3.20. цього Договору, порушення позичальником умов договору, визначеного в п.1.3. цього Договору, протягом більше, ніж п`ять днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). У разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.9.,3.3.10. цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, комісії за кредитне обслуговування позичальник зобов`язався сплачувати банку за кожен день прострочення, пеню в розмірі 0,005% від суми боргу (пункт 4.6. Кредитного договору).

З огляду на те, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, Банк звертався до позичальника з позовом про стягнення заборгованості, що станом на 26.12.2014 становила 109 174,14 доларів США та 1 721 552,29 грн., яка складається з: прострочення за кредитом - 50 779,02 доларів США, прострочення за нарахованими процентами - 40 731,37 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту - 95 761,64 доларів США, пені за прострочення сплати відсотків - 10 404,06 доларів США, пені за прострочення сплати відсотків - 7 259,70 доларів США.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 755/4899/15-ц у позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Дане судове рішення мотивоване тим, що строки виконання зобов`язань за кредитним договором від 27.07.2005 № 014-695-КП встановлені сплатою щомісячних платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 26.07.2012. З огляду на те, що ОСОБА_1 перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 27.08.2008, за ним утворилась заборгованість, про стягнення якої Банк звернувся до суду з позовом 05.03.2015, тобто зі спливом строку позовної давності, яку просив застосувати боржник.

У межах даної заяви Банк заявив до ОСОБА_1 грошові вимоги на суму 3 331 270,74 грн., що складаються з суми боргу за кредитним договором від 27.07.2005 № 014-695-КП по тілу кредиту у розмірі 50 779,02 дол. США, що станом на 30.08.2021 еквівалентно 1 367 428,23 грн., та по відсоткам у розмірі 72 926,68 дол. США, що еквівалентно 1 963 842,51 грн.

У свою чергу, заперечуючи проти визнання грошових вимог Банку, боржник зауважив на відсутності доказів надання грошових коштів за кредитом.

Разом із цим, у матеріалах справи наявна копія заяви на видачу готівки від 27.07.2005 № 04-5 від ОСОБА_1 на суму 74 000,00 дол. США, що еквівалентно 373 700,00 грн., згідно з кредитним договором від 27.07.2005 № 014-695-КП. Дана заява містить підписи отримувача ОСОБА_1 , а також контролера, касира та бухгалтера Банку, печатку Мінського відділення Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк».

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/23028/17.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку, що Банк втратив право нараховувати відсотки за статтями 1048 та 1054 ЦК України унаслідок закінчення строку кредитування 26.07.2012 за кредитним договором від 27.07.2005 № 014-695-КП.

При цьому, вимоги щодо нарахованих процентів на підставі частини 2 статті 625 ЦК України Банком не заявлялися.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Даний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Як вбачається з умов кредитного договору від 27.07.2005 № 014-695-КП, строк кредитування становив до 26.07.2012, під час якого позичальник щомісячно 27 числа кожного місяця рівними частинами мав сплачувати кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 1334 долари США.

Таким чином, незалежно від визначення у договорі строку кредитування право Банку вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

У свою чергу, боржник заявив про сплив позовної давності до заявлених Банком грошових вимог.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Згідно з частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, право Банку вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу за кредитним договором від 27.07.2005 № 014-695-КП, останній з яких мав бути сплачений до 26.07.2012.

При цьому, в рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 755/4899/15-ц встановлено, що ОСОБА_1 перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 27.08.2008.

Доказів протилежного у вигляді виписки з банківського рахунку позичальника тощо, або доказів переривання строку позовної давності за кредитним договором від 27.07.2005 № 014-695-КП, матеріали справи не містять та Банком жодним чином не доведено.

Отже, за наведених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк позовної давності до заявлених Банком вимог по тілу кредиту в розмірі 50 779,02 дол. США та по нарахованим до 26.07.2012 відсоткам є пропущеним.

Ураховуючи викладене, грошові вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на суму 3 331 270,74 грн. (з урахуванням пояснень від 02.12.2021) підлягають відхиленню в повному обсязі.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне закінчити попереднє засідання.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 45, 122 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Визнати кредитором у справі № 910/10035/21 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 :

- Головне управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС з грошовими вимогами на суму 29 043,15 грн., з яких 4 540,00 грн. - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 21 969,20 грн. - вимоги першої черги, 1 071,13 грн. - вимоги другої черги, 1 462,82 грн. - вимоги третьої черги.

- ОСОБА_2 з грошовими вимогами на суму 317 040,00 грн.. з якиз 4 540,00 грн. - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 312 500,00 грн. - вимоги другої черги.

2. Зобов`язати керуючого реструктуризацією сформувати реєстр вимог кредиторів, оформлений відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

3. Зобов`язати керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 31.01.2022.

4. Керуючому реструктуризацією боржника строк до 18.02.2022 подати до Господарського суду м. Києва план реструктуризації боргів боржника.

5. Визначити дату проведення судового засідання, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі, розгляд клопотання на 23.02.22 о 11:00 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44- Б, зал № 7.

6. Відмовити Акціонерному товариству "Альфа-Банк" у визнанні кредитором боржника на суму 3 259 645,195 грн.

7. Копію ухвали направити учасникам провадження у справі та керуючому реструктуризацією.

Ухвала набирає законної сили в порядку ч.ч. 4, 5 ст.9 Кодексу України з процедур банкрутства та може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє провадження у справі про банкрутство.

Повний текст ухвали складено 24.01.2022

Суддя Д.В. Мандичев