ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
20.01.2022р. Справа №905/148/22
Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Печерського району м.Києва, м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області із заявою №105/01-01/29 від 10.01.2022р. щодо видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Прес Дистрибьюшн», м.Маріуполь основного боргу 4093,50 грн, інфляційних нарахувань 44,90 грн, 3% річних 18,06 грн, пені 102,01 грн, штрафу 2201,27 грн.
В обґрунтування вимог, викладених у заяві про видачу судового наказу, Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Печерського району м.Києва посилається на те, що між учасниками спору був укладений договір №1 від 08.02.2021р. щодо передплати періодичних видань, внаслідок чого заявник сплатив на користь відповідача в якості попередньої оплати 7196 грн за організацію доставки періодичних видань, яку відповідач здійснив лише частково. Оскільки періодичні видання на суму 4093,50 грн не були отримані Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Печерського району м.Києва, останній здійснив, в тому числі, нарахування неустойки, процентів річних та інфляційних на вказану суму та звернувся до суду з розглядуваною заявою.
Розглянувши вказану заяву та додані до неї документи, господарський суд зазначає про наступне.
За змістом ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 вказаного кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником; у заяві повинні бути зазначені, зокрема: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються (п.4 ч.2); перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (п.5 ч.2); до заяви про видачу судового наказу додаються, в тому числі, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості (п.3 ч.3); інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.4 ч.3).
У ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.
Тобто, приписи господарського процесуального законодавства України передбачають можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог, відповідно, заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі ст.77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до приписів ст.91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Так, п.5.26 «Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2020), встановлено, що відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.
Згідно з висновком щодо застосування норм права, який викладений у постанові Верховного суду від 11.07.2018р. у справі №904/8549/17, неналежним чином засвідчені документи є недопустимими доказами у справі.
Таким чином, за висновками суду, заявником подано заяву про видачу судового наказу з порушенням вимог ст.150 Господарського процесуального кодексу України.
Суд зазначає про наявність у позивача права надати копії документів у прошитому та пронумерованому вигляді, проте такі документи вважаються належним чином засвідченими, якщо всі необхідні реквізити передбачені вищезгаданими вимогами до оформлення документів наявні у засвідчувальному написі паперової пломби на звороті останнього аркуша.
У відповідності до ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, в тому числі, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
За таких обставин, враховуючи недотримання заявником вимог ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України, а саме ненадання належних та достатніх доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, заява №105/01-01/29 від 10.01.2022р. Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Печерського району м.Києва про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Прес Дистрибьюшн» основного боргу 4093,50 грн, інфляційних нарахувань 44,90 грн, 3% річних 18,06 грн, пені 102,01 грн, штрафу 2201,27 грн підлягає залишенню без задоволення.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 ч.1 ст.152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Крім того, суд звертає увагу заявника, що відповідно до положень ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.147, 148, 150, 152-154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Відмовити у задоволенні заяви №105/01-01/29 від 10.01.2022р. Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Печерського району м.Києва про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Прес Дистрибьюшн», м.Маріуполь основного боргу 4093,50 грн, інфляційних нарахувань 44,90 грн, 3% річних 18,06 грн, пені 102,01 грн, штрафу 2201,27 грн.
Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку ст.ст.255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.О.Паляниця