ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2022 р. Справа№ 910/4678/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 (повний текст рішення складено 05.10.2021)

у справі №910/4678/21 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Акціонерного товариства "Укрсиббанк"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2

про стягнення 71 471,20 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - відповідач) про стягнення 71471,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017 внаслідок настання страхової події (дорожньо-транспортної пригоди) виплачено страхове відшкодування в сумі 171471,20 грн. У зв`язку з тим, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, відповідно до полісу АК/5664698 становить 100000,00 грн, позивач просив стягнути з відповідача (як страхувальника за полісом АК/5664698) різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою за полісом АК/5664698, тобто грошові кошти у сумі 71471,20 грн (171471,20 грн - «мінус» 100000,00 грн).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Укрсиббанк" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" грошові кошти у розмірі 50 496 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 603 грн 81 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вказав, що, оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Hyundai, державний номер НОМЕР_1 , перевищує його дійсну вартість до ДТП, тому вказаний автомобіль вважається фізично знищеним відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У зв`язку з чим, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП (188496,00 грн) та після ДТП (38000,00 грн), тобто сума 150496,00 грн. Враховуючи, що ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100000,00 грн, тому для повного відшкодування шкоди, завданої власнику автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1 , відповідач повинен сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 50496,00 грн (150496,00 грн. - «мінус» 100000,00 грн.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 та стягнути з Акціонерного товариства "Укрсиббанк" суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 71 471,20 грн.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт зазначає, що визначаючи розмір фактичних витрат, суд першої інстанції неправомірно застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в той час, як спосіб визначення розміру страхового відшкодування (фактичних витрат) при настанні страхового випадку регулюються виключно нормами Закону України «Про страхування» та договором добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 18.11.2021, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що, оскільки ринкова вартість КТЗ Hyundai, н/з НОМЕР_1 , на момент пошкодження складала 188 496,00 грн, а залишкова вартість КТЗ згідно із страховим актом №00259085 від 05.08.2019 - 38000,00 грн, у страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винного за полісом виникає обов`язок виплатити потерпілому різницю між ринковою та залишковою вартістю КТЗ у розмірі 150 496,00 грн. У зв`язку з тим, що ліміт відповідальності за полісом АК/5664698, склав 100 000,00 грн, відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди (150 496,00 грн) та страховою виплатою (100 000,00 грн) в сумі 50 496,00 грн покладається на винну особу у відповідності до ст.1194 Цивільного кодексу України.

Узагальнені доводи відповіді на відзив на апеляційну скаргу

23.11.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка за своїм змістом є тотожною апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/4678/21. Розгляд апеляційної скарги призначено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

29.11.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник, вигодонабувач) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226, предметом якого є страхування майнових інтересів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Hyundai, державний номер НОМЕР_1 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.2.7 договору строк його дії встановлено з 05.12.2017 по 04.12.2018.

У пункті 1.2.8 договору передбачено, що страховий платіж становить 2162,00 грн та підлягає сплаті до 04.12.2017.

Договір набирає чинності та страхове покриття починається з 00.00 годин дати, наступної за датою сплати страхового платежу в касу страховика або зарахування на поточний рахунок страховика страхового платежу в розмірі та у строк, які зазначені у договорі (пункт 3.1 договору).

Згідно із розділом 2 договору повне конструктивне або фізичне знищення ТЗ - це такий рівень пошкодження ТЗ внаслідок настання страхового випадку, коли вартість відновлювального ремонту дорівнює або перевищує 75% від дійсної вартості ТЗ на момент укладення договору.

У разі настання страхового випадку за ризиком «незаконне заволодіння» або у випадку «повного конструктивного або фізичного знищення ТЗ» страховик здійснює виплату страхового відшкодування в розмірі страхової суми за відрахуванням франшизи, знецінення ТЗ за період дії договору, яка розраховується відповідно до п. 9.2.1 договору, та вартості залишків пошкодженого ТЗ (пункт 9.2 договору).

Розмір франшизи за випадком «повного конструктивного або фізичного знищення ТЗ» становить 5% від страхової суми, зазначеної у п. 1.2.4 договору, але не менше 500 Євро (п. 1.2.2 договору).

Пунктом 1.2.4 договору визначено, що страхова сума становить 235000,00 грн.

Вартість залишків пошкодженого ТЗ визначається за вибором страховика за допомогою оцінки на онлайн-аукціоні з продажу автомобілів або на підставі висновку незалежного експерта (пункт 9.2.2 договору).

Відповідно до ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 12.02.2020 у справі №754/15434/18, яка набрала законної сили 20.02.2020, встановлено, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renault, державний номер НОМЕР_2 , порушив п.п. 1.5, 2.3 «б», 11.4 Правил дорожнього руху України та п. 1.1 додатку №2 до Правил, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Hyundai, державний номер НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.02.2020 у справі №754/15434/18 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням з потерпілими на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України. Встановлено, що ОСОБА_2 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, яке згідно зі ст. 12 Кримінального кодексу України є необмеженим злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, №32С/05/18 від 22.05.2018, складеного суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Вілько О.Г. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №730/17 від 24.07.2017), ринкова вартість транспортного засобу, державний номер НОМЕР_1 , на момент пошкодження становить 188496,00 грн; вартість відновлювального ремонту становить 722415,13 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, становить 188496,00 грн.

Вартість залишків автомобіля, державний номер НОМЕР_1 , у сумі 38000,00 грн була визначена позивачем на підставі зобов`язуючих пропозицій (онлайн-аукціон).

На підставі страхового акту №00259085 від 05.08.2019, складеного позивачем з урахуванням п. 9.2 договору страхування (зі зносом за період дії договору, франшизи та вартості залишків), 06.08.2019 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» виплачено страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017 у розмірі 171471,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №101749 від 06.08.2019.

Станом на дату ДТП (05.05.2018) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Renault, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» за полісом АК/5664698 (франшиза - 0,00 грн, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн).

Звертаючись з позовом та посилаючись на норми ст. 1194 Цивільного кодексу України, позивач просив стягнути з відповідача (як страхувальника за полісом АК/5664698) різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою за полісом АК/5664698, тобто грошові кошти у сумі 71471,20 грн (171471,20 грн - «мінус» 100000,00 грн).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях вказав про відсутність доказів набрання чинності договору добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017 та наявності у позивача підстав для виплати страхового відшкодування відповідно до умов вказаного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до платіжного доручення @2PL705905 від 01.12.2017 було сплачено страховий платіж у сумі 2162,00 грн (призначення платежу - за договором добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017).

Крім того, позивачем 15.09.2021 долучено до матеріалів справи копію меморіального ордеру №@PL705905 від 01.12.2017 про сплату страхового платежу у сумі 2162,00 грн (призначення платежу - за договором добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017; ОСОБА_1 ).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що станом на дату ДТП (05.05.2018) договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017 був чинним, а майнові інтереси ОСОБА_1 , що пов`язані з автомобілем Hyundai, державний номер НОМЕР_1 , були застраховані позивачем відповідно до умов вказаного договору. У зв`язку з чим, суд першої інстанції вірно відхилив доводи відповідача про відсутність доказів набрання чинності договором добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017 та підстав для виплати страхового відшкодування відповідно до умов вказаного договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

У такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок, в частині встановлення чи є здійснення виплати за договором добровільного майнового страхування виникненням нового зобов`язання або ж за наслідками такої виплати лише відбувається заміна кредитора у вже існуючому зобов`язанні із набуттям останнім всіх прав і обов`язків попереднього кредитора викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, який в силу приписів частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України суди враховують при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі страхового акту №00259085 від 05.08.2019, складеного позивачем з урахуванням п. 9.2 договору страхування (зі зносом за період дії договору, франшизи та вартості залишків), 06.08.2019 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» виплачено страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017 у розмірі 171471,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №101749 від 06.08.2019.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1191 Цивільного кодексу України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції у даному випадку розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, тому обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Позивач в апеляційній скарзі наголошує на помилковості здійснення судом першої інстанції розрахунку страхового відшкодування (фактичних витрат) при настанні страхового випадку, оскільки вказаний спосіб регулюються виключно нормами Закону Украхни "Про страхування" та договором добровільного страхування наземного транспорту "Каско" №030229/4600/0000226 від 29.11.2017.

Так, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У відповідності до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, передбачено лише дві підстави, коли транспортний засіб вважається фізично знищеним: у випадку, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №207/2838/15-ц.

Так, відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, №32С/05/18 від 22.05.2018, складеного суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Вілько О.Г. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №730/17 від 24.07.2017), ринкова вартість транспортного засобу, державний номер НОМЕР_1 , на момент пошкодження становить 188496,00 грн; вартість відновлювального ремонту становить 722415,13 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, становить 188496,00 грн.

Таким чином, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1 , (722415,13 грн) перевищує його дійсну вартість на дату укладення договору (235000,00 грн), відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017 вказаний ТЗ є повністю конструктивно (фізично) знищеним.

Вартість залишків автомобіля, державний номер НОМЕР_1 , у сумі 38000,00 грн визначена позивачем на підставі зобов`язуючих пропозицій (онлайн-аукціон).

В такому випадку його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП (188496,00 грн) та після ДТП (38000,00 грн), тобто сума 150496,00 грн.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Судом першої інстанції встановлено, що розмір франшизи за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5664698 становить 0,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100000,00 грн.

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5664698 у межах фактично здійснених ним витрат (171471,20 грн), беручи до уваги фізичне знищення автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за полісом АК/5664698 підлягає відшкодуванню сума у розмірі 100000,00 грн.

Предметом спору у даній справі є стягнення різниці між фактичним розміром завданої власнику ТЗ Hyundai, державний номер НОМЕР_1 , шкоди та страховим відшкодуванням за полісом АК/5664698.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, законодавством встановлено принцип повного відшкодування шкоди, яка завдана майну юридичної особи.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вказано в ухвалі Деснянського районного суду міста Києва від 12.02.2020 у справі №754/15434/18, ОСОБА_2 керував автомобілем Renault, державний номер НОМЕР_3 , який належить Акціонерному товариству «Укрсиббанк».

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Разом з тим, відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5664698 страхувальником є відповідач - Акціонерне товариство «Укрсиббанк».

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.02.2020 у справі №754/15434/18 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням з потерпілими на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України.

Зокрема, як вбачається з мотивувальної частини ухвали, в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми лівого передпліччя: рана (визначена клінічними лікарями як забійна) в проекції середньої третини лівого передпліччя (діаметр рани 1.5 2 (см)), яка має сполучення з уламковим переломом обох кісток лівого передпліччя на межі проксимальної та середньої третин (зі зміщенням уламків); закритої травми лівого стегна: уламковий перелом лівої стегнової кістки у проксимальної третини (зі зміщенням уламків); садна (без опису морфології) обох гомілок, голови, грудної клітки, синця правої тім`яної ділянки, які у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми правого передпліччя перелом правої променевої кістки в типовому місці (зі зміщенням уламків); закритої черепно-мозкової травми: рана (визначена клінічними лікарями як рана) у ділянці носу зліва (3х1 (см)); перелому кісток носу; рани (визначені клінічними лікарями як забійна) тім`яної ділянки голови справа; численні подряпини обличчя, струсу головного мозку, які у своїй сукупності відносяться де тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_3 у судовому засіданні заявила клопотання по звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням з потерпілими, та зазначила, що завдана кримінальним правопорушенням шкода була відшкодована в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_1 підтримав клопотання ОСОБА_3 ..

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, просив звільнити його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням з потерпілими.

Згідно зі ст. 46 Кримінального кодексу України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Судом у справі №754/15434/18 з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_2 раніше не судимий, повністю відшкодував завдані потерпілим збитки та примирився з потерпілими.

Відповідно до п. 10.1.4 договору добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017 підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є отримання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, винної у їх заподіянні.

Згідно з п. 10.3 договору добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030229/4600/0000226 від 29.11.2017 у разі виявлення після виплати страхового відшкодування обставин, вказаних у п. 10.1 договору, страховик має право вимагати від страхувальника повернення раніше виплачених сум, а страхувальник на вимогу страховика зобов`язаний їх повернути в 30-ти денний строк.

Відповідно до ч. 8 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, виправдувальним вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.

Відповідачем під час розгляду судом даної справи не було надано доказів повного відшкодування шкоди особою, винною у їх заподіянні ( ОСОБА_2 ) потерпілій особі, що є підставою вимагати позивачем повернення виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування, тоді як обставини щодо відшкодування винною в ДТП особою завданих збитків у повному обсязі, які встановлені в ухвалі Деснянського районного суду міста Києва від 12.02.2020 у справі №754/15434/18, в силу ч. 8 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не мають преюдиційного значення, а, отже, тягар доведення наявності таких обставин покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання скаржника на здійснення розрахунку страхового відшкодування (фактичних витрат) при настанні страхового випадку відповідно до нормам Закону Украхни "Про страхування" та договором добровільного страхування наземного транспорту "Каско" №030229/4600/0000226 від 29.11.2017.

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та враховуючи, що страхувальником за полісом АК/5664698 є Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (ліміт відповідальності - 100000,00 грн, франшиза - 0,00 грн), беручи до уваги положення ст.ст. 1166, 1172, 1194 Цивільного кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для повного відшкодування шкоди, завданої власнику автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1 , відповідач повинен сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 50496,00 грн (150496,00 грн - «мінус» 100000,00 грн).

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/4678/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/4678/21 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/4678/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/4678/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка".

4. Матеріали справи №910/4678/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун