ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.01.2022 Справа № 914/4090/21

Суддя Господарського суду Львівської області Яворський Б.І.,

розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Проціва Максима Ярославовича , м. Львів,

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Груп», м. Самбір Львівської області 127'691,51 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Проців Максим Ярославович звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Груп» 127'691,51 грн заборгованості зі сплати орендних платежів за жовтень 2021, пені, інфляційних втрат та 3% річних за договором суборенди від 21.02.2019 з додатковою угодою від 27.12.2019.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30 грудня 2021 року справу № 914/4090/21 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Розглянувши подану заявником заяву та додані до неї документи, суддя дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 5 частини 2 ст.150 ГПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного у письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості (п.3 ч.3 ст.150 ГПК України).

Тобто, наказне провадження може здійснюватися виключно заборгованості, яка виникла на підставі договору, укладеному у письмовій (електронній) формі.

З доданих до заяви документів вбачається, що заявлена до стягнення сума заборгованості нарахована за жовтень 2021 за договором суборенди від 21.02.2019 з додатковою угодою до нього, строк дії якого визначений сторонами по 31.12.2020 (п.6.1 договору). Сторони також погодили, що суборенда за цим договором можлива лише за умови письмової згоди на це орендодавця ТзОВ «Зоря» (п.2.4 договору суборенди). Заявником до заяви про видачу судового наказу не додано доказів на підтвердження факту пролонгації договірних відносин між контрагентами - договору укладеного у письмовій (в тому числі електронній) формі та письмової згоди ТзОВ «Зоря».

Отже, у поданих матеріалах відсутній письмовий договір, який б діяв між сторонами у жовтні 2021 та відсутня згода власника на передачу приміщення в суборенду, тому правомірність стягнення заявленої суми підлягає з`ясуванню в позовному провадженні, з дослідженням доказів, що підтверджують заявлені вимоги та наявність договірних відносин між сторонами.

Відтак заявлена вимогаз тими доказами, які подані в її обгрунтування, не може бути розглянута судом в порядку наказного провадження, з огляду на те, що під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Пунктами 1 та 8 статті 152 ГПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 148, 152-154, 232 - 235 ГПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Проціву Максиму Ярославовичу у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Груп», м. Самбір Львівської області 127'691,51 грн заборгованості зі сплати орендних платежів за жовтень 2021, пені, інфляційних втрат та 3% річних за договором суборенди від 21.02.2019 з додатковою угодою від 27.12.2019.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Ухвала розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Яворський Б.І.