РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022Справа № 910/8958/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-Будівельний Кооператив "Єнісейська Садиба"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські Електромережі"

про стягнення 812 594,48 грн,

Учасники справи:

від позивача: Позднякова І.О.,

від відповідача: не з`явились,

від третьої особи: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-Будівельний Кооператив "Єнісейська Садиба" 654 113,81 грн основного боргу, що утворився у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 27.12.2018 №б/н про постачання електричної енергії постачальник "останньої надії", 72 309,19 грн пені, 49 703,87 грн 15% річних та 36 467,93 грн втрат від інфляції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 у справі № 910/8958/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 у справі №910/8958/20, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 20.09.2021 у справі № 910/8958/20 касаційну скаргу державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" задоволено, постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 та рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2020 у справі №910/8958/20 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу № 910/8958/20 передано на розгляд судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 прийнято справу № 910/8958/20 до свого провадження, підготовче засідання у справі № 910/8958/20 призначено на 10.11.2021.

10.11.2021 до суду від представника третьої особи надійшла заява про проведення підготовчого засідання без його участі.

В підготовче засідання 10.11.2021 з`явився представник позивача.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відкласти підготовче засідання на 06.12.2021.

22.11.2021 до суду від позивача надійшли пояснення по справі.

В підготовче засідання 22.11.2021 з`явився представник позивача.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.01.2022.

В судове засідання 12.01.2022 з`явився представники позивача. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки неявка відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд уважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за їх відсутності.

Представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 12.01.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач вказував, що 27.12.2018 між ним, як постачальником та відповідачем, як споживачем було укладено Договір, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору, що зазначені у додатку №1 до Договору (комерційна пропозиція) (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до умов пункту 13.1 вказаного Договору, цей Договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

Позивач повідомленням від 01.08.2019 №44/09-0000024 надіслав відповідачу рахунок за електричну енергію від 01.08.2019 №17/08/П08/0007101 на суму 321 370,40 грн.

У повідомленні ЖБК "Єнісейська Садиба" повідомлено про таке:

- початок постачання електричної енергії з 01.08.2019 ДП "Укрінтеренерго" ЖБК "Єнісейська Садиба", оператор системи Товариство;

- відповідно до пункту 3.7 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" оплачений споживачем протягом 5 банківських (робочих) днів рахунок за спожиту електричну енергію, наданий постачальником, є прийняттям (акцептуванням) споживачем умов договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; згідно з даними оператора системи обсяги споживання електричної енергії споживача становлять: за 1 класом - 0 кВт*год.; за 2 класом - 89 178 кВт*год.; споживачу виставлено рахунок за серпень 2019 року, який необхідно сплатити протягом 5 банківських (робочих) днів;

- підпунктом 3.1.9 пункту 3.1 Правил №312, передбачено, що споживання електричної енергії без укладення відповідно договору не допускається; якщо споживач не акцептує умови договору, електроживлення його об`єкта (об`єктів) буде припинено;

- споживач зобов`язаний надати постачальнику протягом 5 робочих днів з моменту отримання споживачем даного повідомлення: завірені належним чином (печатка та підпис уповноваженої особи) документи: 1) витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) копія документа, що підтверджує повноваження особи на підписання документів, пов`язаних з виконанням Договору, у тому числі актів купівлі-продажу (витяг про повноваження керівника зі статуту, положення для юридичних осіб, копія довіреності тощо); 3) витяг з реєстру платників податку на додану вартість або довідку довільної форми про статус неплатника ПДВ; при ненаданні споживачем витягу з реєстру платників ПДВ, постачальник не зможе зареєструвати податкову накладну; 4) інформаційну довідку довільної форми про таке: числовий номер філії (структурного підрозділу) споживача у разі, якщо постачання електричної енергії здійснюється на об`єкті філії (структурного підрозділу) споживача, якій делеговано право щодо складання податкових накладних/коригування розрахунків і яка діє від імені головного підприємства - платника податку стороною Договору; 5) інформацію з офіційною адресою електронної пошти (e-mail) та номер мобільного телефону; 6) добовий погодинний графік споживання електричної енергії на період 90 днів з моменту початку постачання електричної енергії споживачу постачальником за формою Додатка 1 до комерційної пропозиції від 07.06.2019 №3, що є невід`ємною частиною Договору;

- споживач має право завантажити з веб-сайту постачальника два примірники договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та комерційної пропозиції від 07.06.2019 №3, заповнити своє повне найменування, банківські та інші реквізити, e-mail, підписати, скріпити печаткою та надіслати вказані документи на офіційну адресу постачальника; постачальник зобов`язується підписати та повернути один примірник договору споживачу.

Повідомлення від 01.08.2019 №44/09-0000024 отримано відповідачем 15.08.2019 разом із рахунком від 01.08.2019 №17/08/П08/0007101.

У подальшому відповідачу було надіслано акт від 30.09.2019 №003192 і рахунок від 09.10.2019 №7/08/О09/07561 на суму 207 862,97 грн. та акт від 31.10.2019 №003236 і рахунок від 07.11.2019 №17/08/О10/07633 на суму 261 103,75 грн.

Наданими Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські Електромережі" звітами щодо фактичного (звітного) користування відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку за серпень, вересень і жовтень 2019 року підтверджено обсяги спожитої ЖБК "Єнісейська Садиба" електричної енергії.

Однак, відповідачем не було акцептовано пропозицію ДП "Укрінтеренерго" щодо укладення договору, жодний з надісланих позивачем рахунків ЖБК "Єнісейська Садиба" оплачено не було.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 654 113,81 грн вартості спожитої електричної енергії за Договором, 72 309,19 грн пені, 49 703,87 грн 15% річних та 36 467,93 грн втрат від інфляції.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін у даній справі стосуються сфери електроенергетики.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначені Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії".

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач має право, зокрема: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.

За приписами статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, і договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Відповідно до пункту 66 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" це - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

За приписами частини першої статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1023-р від 12.12.2018 ДП "Укрінтеренерго" визначено постачальником "останньої надії" з 01.01.2019 до 01.01.2021. На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1344 від 06.11.2018 ДП "Укрінтеренерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

За вимогами частини шостої - десятої статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Електропостачальник, неспроможний постачати електричну енергію, має повідомити про дату припинення постачання електричної енергії постачальника "останньої надії", споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу.

Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.

Порядок заміни електропостачальника на постачальника "останньої надії" визначається правилами роздрібного ринку.

Розділом 6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (надалі також - Правила № 312, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), встановлений порядок зміни електропостачальника.

Зокрема, пунктом 6.2.3 Правил №312 передбачено, що в разі необрання споживачем електропостачальника після розірвання договору з попереднім електропостачальником або незабезпечення власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на організованих сегментах ринку адміністратор розрахунків в одноденний термін переводить такого споживача на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" шляхом зміни записів у реєстрі точок комерційного обліку електропостачальника щодо постачальника "останньої надії" у порядку, визначеному Правилами ринку, з одночасним повідомленням операторів системи.

При цьому пунктом 6.2.4 Правил №312 визначено, що початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Адміністратор розрахунків повідомляє дату переведення споживача (споживачів) на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" постачальнику (постачальникам) послуг комерційного обліку.

Відповідно до пункту 1.2.9 Правил №312 постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який розробляється постачальником "останньої надії" на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил) та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Зокрема, відповідно до пункту 8 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Отже, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у частині першій статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до пункту 66 частини першої статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частина п`ята статті 633 ЦК України).

За визначенням наведеним у частині першій статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За твердженням позивача, у відповідності до положень статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, між ДП "Укрінтеренерго" (постачальник) і ЖБК "Єнісейська Садиба" (Споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 27.12.2018 шляхом приєднання споживача до цього договору на умовах визначених Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами №312 та Комерційної пропозиції, що є Додатком 1 до цього договору.

Поряд з тим суд зазначає, що, виходячи із сукупного аналізу положень статей 633, 634, 641, 642 ЦК України та статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" в силу вимог Закону можливо у разі настання таких обставин: попередній електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, має повідомити про дату припинення постачання електричної енергії постачальника "останньої надії", споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу та у разі необрання споживачем електропостачальника після розірвання договору з попереднім електропостачальником або незабезпечення власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на організованих сегментах ринку.

Відповідно до статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.09.2021 у цій справі, щодо встановлення обставин, які підлягають з`ясуванню у даному спорі, зокрема, обставин щодо фактичного споживання відповідачем електричної енергії, суд зазначає таке.

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Суд зазначає, що в ході розгляду справи відповідач не надав жодних пояснень чи доказів на підтвердження того, яким електропостачальником фактично відбувалось постачання електричної енергії відповідачу у період серпень-жовтень 2019, що постачання електричної енергії відповідачу у спірний період відбувалось іншим постачальником, ніж позивач, або обставин, що у зазначений період відповідачу було взагалі припинено постачання електроенергії.

Натомість, відповідно до пояснень третьої особи - Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Електромережі", який виконує функції оператора розподілу, згідно з п. 10 Правил роздрібного ринку електричної енергії, останній підтверджує факт віднесення ОК "ЖБК "ЄНІСЕЙСЬКА САДИБА" до постачальника «останньої надії» ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО" в період з серпня 2019 року по жовтень 2019 року.

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські Електромережі" надало до суду, на підтвердження корисного відпуску електроенергії по ТКОЕЕ, кВт/год звіт щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО", як постачальника «останньої надії».

В звіті зазначено, що в серпні 2019 року ОК "ЖБК "ЄНІСЕЙСЬКА САДИБА" спожило в серпні 2019 року - 51 377 к Втг, в вересні 2019 року - 60 531 к Втг та в жовтні 2019-81 266 к Втг.

Тобто, звітом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Електромережі" підтверджується фактичне споживання відповідачем електричної енергії у серпні - жовтні 2019 року за точками комерційного обліку споживачів постачальника "останньої надії" - ДП "Укрінтеренерго".

Саме за даними Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Електромережі" про фактичне споживання відповідачем електричної енергії позивачем складений Акт № 003306 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період серпень 2019 року, відповідно до якого боржником спожито електричної енергії в обсязі 51 377 кВт/год та рахунок № 17/08/К08/07784 від 15.01.2019 на оплату 185 147, 09 грн, які були отримані останнім 28.01.2020; складений Акт № 003192 купівлі- продажу електроенергії за розрахунковий період вересень 2019 року, відповідно до якого боржником спожито електричної енергії в обсязі 60 531 кВт/год та рахунок № 17/08/009/07561 від 09.10.2019 на оплату 207 862, 97 грн, які були отримані останнім 15.10.2019; складений Акт № 003236 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період жовтень 2019 року, відповідно до якого боржником спожито електричної енергії в обсязі 82 266 кВт/год та рахунок № 17/08/010/07633 від 07.11.2019 на оплату 261 103, 75 грн, які були отримані останнім 29.11.2019.

Отже, суд доходить висновку, що факт поставки позивачем електричної енергії відповідачу у спірний період підтверджено документально, а останнім не спростовано.

Враховуючи наведене вище, за наявності фактичного споживання електричної енергії відповідачем та обставин, що відповідач, як споживач був обізнаний про постачання йому електричної енергії з 01.08.2019 постачальником "останньої надії" та недоведення відповідачем обставин щодо обрання ним іншого постачальника, аніж постачальника за договором "останньої надії", його переведення на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" ДП "Укрінтеренерго" з 01.01.2019 є правомірним в силу вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", а такий факт, як не отримання відповідачем від позивача будь-яких повідомлень чи пропозицій про укладення договору як з "постачальником останньої надії" не може свідчити про неукладення такого договору.

Отже, враховуючи наведений вище стандарт доказування, суд визнає доведеною обставину укладення 27.12.2018 між ДП "Укрінтеренерго" (постачальник) і ЖБК "Єнісейська Садиба" (Споживач) договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" шляхом приєднання споживача до цього договору на умовах визначених Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами №312 та Комерційної пропозиції, що є Додатком 1 до цього договору.

Водночас за приписами пункту 3 частини першої статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Таке право електропостачальника передбачено і підпунктом 1 пункту 7.1 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Поряд з тим, за приписами пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" відповідач, як споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Такий обов`язок забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору покладено на відповідача (споживача) і підпунктом 2 пункту 6.2. договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

За пунктом 2.1 вказаного договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.8 договору Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є Додатком 1 до Договору. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Також згідно з пунктом 13.1 договору цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого Правилами роздрібного ринку електричної енергії, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

У додатку №1 до договору "Комерційна пропозиція №3 від 07.06.2019 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" визначено спосіб (порядок) та строки оплати за постачання електричної енергії постачальником "останньої надії". За умовами пропозиції Споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання Споживачем рахунку. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється Споживачем на підставі виставленого Постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої Споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою Споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

Отже, оскільки саме на виконання зазначеного договору ДП "Укрінтеренерго" сформовано за даними третьої особи - оператора системи розподілу (ОСР) Акти купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період та рахунки на оплату, а саме: акт від 31.12.2019 №003306 і рахунок від 15.01.2020 №17/08/К08/07784 на суму 185 147,09 грн; акт від 30.09.2019 №003192 і рахунок від 09.10.2019 №7/08/О09/07561 на суму 207 862,97 грн. та акт від 31.10.2019 №003236 і рахунок від 07.11.2019 №17/08/О10/07633 на суму 261103,75 грн, а відповідачем в свою чергу не спростовано факту споживання ним вказаного обсягу електричної енергії, то останній зобов`язаний її оплатити загальною вартістю 654 113,81 грн.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 654 113,81 грн.

За наведених вище обставин судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив оплату поставленої електричної енергії у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 654 113,81 грн, яка підлягає стягненню у повному обсязі за цим рішенням.

Водночас, у зв`язку з простроченням відповідача, позивачем заявлено до стягнення 15% річних у розмірі 49 703,87 грн за загальний період прострочення з 22.10.2019 по 11.06.2020 та інфляційні у розмірі 36 467,93 грн за загальний період прострочення з 01.11.2019 по 01.06.2020.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

У п. 7.4 Комерційної пропозиції встановлено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 15% річних, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у зв`язку з неправильним визначенням позивачем початку періоду прострочення за кожною щомісячною поставкою, помилково вказано його на один день раніше від необхідного, оскільки не враховано положення статей 253, 254 ЦК України щодо початку перебігу та закінчення строків.

Так, за розрахунком суду, з відповідача на користь позивача слід стягнути 15% річних у розмірі 49 703,34 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013)

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у зв`язку з частково неправильним розрахунком позивача.

Так, за розрахунком суду, з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні у розмірі 13 647,34 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 72 309,19 грн пені за загальний період прострочення з 22.10.2019 по 11.06.2020.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України (надалі також - ГК України), учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

У п. 6 Комерційної пропозиції визначено, що за внесення передбачених умовами Договору платежів з порушенням термінів, визначених даної комерційної пропозицією, Постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у зв`язку з частково неправильним розрахунком позивача, зокрема, через те, що позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення за кожною щомісячною поставкою, помилково вказано його на один день раніше від необхідного, оскільки не враховано положення статей 253, 254 ЦК України щодо початку перебігу та закінчення строків.

Так, за розрахунком суду, з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню у розмірі 67 427,51 грн.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, враховуючи також відсутність будь-яких заперечень, спростувань чи контррозрахунків від відповідача, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до 1. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зазначає, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Отже, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, які складаються із: 12 189,00 грн, сплачених позивачем при зверненні з позовом до суду першої інстанції; 18 284,00 грн, сплачених позивачем за звернення з апеляційною скаргою та 24 378,00 грн, сплачених позивачем за звернення з касаційною скаргою, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-Будівельний Кооператив "Єнісейська Садиба" (вул. Вадима Гетьимана, 1, м. Київ, 03057, ідентифікаційний код 388145171) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код 19480600) борг у розмірі 654 113,81 грн, 15% річних у розмірі 49 703,34 грн, інфляційні у розмірі 13 647,34 грн, пеню у розмірі 67 427,51 грн, судовий збір за подання позову у розмірі 11 773,38 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 17 660,67 грн та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 23 546,92 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 17.01.2022.

Суддя Т. Ю. Трофименко