номер провадження справи 22/21/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 Справа № 908/2668/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

При секретарі судового засідання Шолоховій С.В.

За участю представників сторін:

від позивача - Якушев С.О., довіреність № 7756-К-Н-О від 07.09.2021

від відповідача - не з`явився

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2668/21

за позовом: Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001; адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, 49094)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦОФ ЮЗ-ВУГІЛЛЯ" (вул. Шевченка, буд. 34/60, м. Токмак, Запорізька область, 71701)

про стягнення 297 575 грн. 67 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

16.09.2021 Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою (вих. № б/н від 31.08.2021) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦОФ ЮЗ-ВУГІЛЛЯ" заборгованості станом на 06.08.2021 у розмірі 297575 грн. 67 коп., з яких: 104766 грн. 07 коп. - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу, 40474 грн. 91 коп. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 7708 грн. 30 коп. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, 144626 грн. 39 коп. - заборгованість по пені. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору фінансового лізингу від 17.12.2014 № ZP00А-214300112, ст.ст. 1, 6, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 554, 610-612, 625, 627, 806 Цивільного кодексу України.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

Відповідач відзив на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу від 16.09.2021 автоматизованого розподілу судової справи № 908/2668/21 між суддями позовну заяву визначено до розгляду судді Господарського суду Запорізької області Ярешко О.В.

Ухвалою суду від 21.09.2021 вищевказану позовну заяву залишено без руху.

07.10.2021 до суду від позивача надійшла заява вих. № 20210921/2057 від 23.09.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.10.2021 суддею Ярешко О.В. позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі № 908/2668/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.11.2021.

Ухвалами суду від 09.11.2021 та від 01.12.2021 підготовче засідання відкладалося на 01.12.2021 та на 21.12.2021, відповідно.

Ухвалою суду від 21.12.2021 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті 18.01.2022, учасники справи повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

У судове засідання 18.01.2022 з`явився представник позивача.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового слухання справи повідомлений відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Ухвали суду направлялися відповідачу на адресу, зазначену позивачем та згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Шевченка, буд. 34/60, м. Токмак, Запорізька область, 71701. Поштові відправлення з ухвалами суду від 11.10.2021, від 09.11.2021, від 01.12.2021 були повернуті до суду без вручення, з відміткою на довідці Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження, копії судових ухвал надсилалась судом за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, яка співпадає з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Як звернув увагу Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 910/16409/15: «свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася за офіційною юридичною адресою, є порушенням норм процесуального права та може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, сторона була обізнана про розгляд справи в суді, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за вказаною адресою, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду».

Права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судом були вжиті також інші дії щодо повідомлення відповідача про судовий розгляд справи. А саме: відповідні повідомлення були розміщені на сайті «Судова влада України» в мережі Інтернет. Суд також вчиняв спробу передати телефонограму відповідачу, однак телефонний зв`язок з відповідачем був відсутній (телефонний номер не обслуговується).

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"). Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Суду від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України"). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (рішення Суду від 21.10.2010 у справі "Білий проти України").

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" Європейським судом з прав людини наголошено, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді.

Згідно з ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності сторін судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача. Суд також враховує, що явка сторін у судове засідання 18.01.2022 обов`язковою не визнавалася, строк розгляду даної справи спливає 21.01.2022.

У судовому засіданні 18.01.2022 судом справу розглянуто по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують

Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦОФ ЮЗ-Вугілля» (відповідач, лізингоодержувач) подано заяву про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № ZP00А-214300112 від 17.12.2014, відповідно до якої, керуючись ст. 634 Цивільного кодексу України, лізингоодержувач надав свою згоду на приєднання до умов та правил надання банківських послуг на умовах, визначених Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті Банку www.privatbank.ua. Ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір фінансового лізингу (далі - договір).

Відповідно до п. 1 договору, лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг: предмет лізингу та його вартість: автомобіль згідно з специфікації, викладеної у додатку 1; строку лізингу: 60 місяців з моменту підписання додатку 2 (Графік лізингових платежів); щомісячні платежі, та порядок їх сплати: щомісячно, згідно Графіку, та включають в себе: - платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно додатку 2; - винагорода за користування предметом лізингу в розмірі згідно додатку 2, якщо інше не зазначено в умовах та правилах надання банківських послуг; - винагорода за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу в розмірі згідно додатку 2, якщо інше не зазначено в умовах та правилах надання банківських послуг.

Відповідно до п. 1.1.4 договору, період сплати: з 21 по 25 число кожного місяця.

У п. 1.1.6 визначено інші платежі: - щорічний платіж по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням за цим договором згідно додатку 2; - винагорода за проведення додаткового моніторингу в строк та розмірі, зазначеними в статті 2.8.4.13.8 договору; - винагорода за проведення моніторингу для отримання інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмету лізингу при внесенні останнього платежу в строки та розмірі, зазначеними в статті 2.8.4.6.2.21 договору на день внесення платежу; - платежі по відшкодуванню лізингодавцю витрат, передбачених статтею 2.8.4.6.2.4 договору, які сплачуються в період сплати місяця, який слідує за місяцем, в якому лізингодавець здійснив витрати.

Пунктом 1.1.7 договору визначено, що після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 43200 грн. на транзитний рахунок, вказаний в п. 1.1.5 договору.

Згідно з п. 1.3 договору, щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 4944,50 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточному місяцю.

Відповідно до додатку №1 до договору фінансового лізингу «Специфікація та акт приймання-передачі», позивачем передано, а відповідачем прийнято транспортний засіб Lada Niva 21214, 2014 року випуску, тип ТЗ: універсал, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Між сторонами підписаний додаток № 2, в якому наведений графік платежів. Згідно графіку, останні платежі мали бути здійснені у грудні 2019.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про фінансовий лізинг.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Позивачем подано виписку з 17.12.2014 по 23.09.2021, згідно якої відповідачем внесено аванс у загальній сумі 43200,00 грн., востаннє погашення прострочки було здійснено відповідачем 01.12.2016.

На підтвердження неналежного виконанням відповідачем умов вищезазначеного договору, в частині внесення лізингових платежів, позивачем долучено до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором лізингу ZP00А-214300112 від 17.12.2014, відповідно до якого загальна заборгованість за предметом лізингу складає 297575,67 грн., в тому числі: 104766 грн. 07 коп. - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу, 40474 грн. 91 коп. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 7708 грн. 30 коп. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, 144626 грн. 39 коп. - заборгованість по пені.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

П. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що лізингодавець зобов`язаний у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.

Ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

При цьому, ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" не містить приписів щодо вичерпного переліку, зазначених у ній платежів, та дозволяє сторонам вільно визначатися з іншими витратами лізингодавця, які, на їх розсуд, мають бути включені до складу лізингових платежів, оскільки безпосередньо пов`язані з виконанням певного договору.

Такі положення ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" стосовно визначення порядку сплати лізингових платежів договором та щодо права сторін визначати склад лізингових платежів узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивачем долучено до матеріалів справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, п. 2.8.4 «Фінансовий лізинг», що діяли станом на дату підписання заяви відповідачем. У пункті 2.8.4.2 викладений предмет договору. Згідно з п. 2.8.4.4.2 Умов, усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до Графіку та умов договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають, зокрема, платежу по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмету лізингу; винагороду (комісію) лізингодавцю за надання предмету лізингу та за користування предметом лізингу; винагороду за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу. Згідно з п. 2.8.4.4.4, погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів, відповідно до ст. 1.1.4 заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, графіку та умов цього договору, лізингоодержувач сплачує у період сплати, починаючи з наступного календарного місяця за календарним місяцем, в якому був підписаний акт. Згідно з п. 2.8.4.9.2, у разі порушення лізингоодержувачем зобов`язань, передбачених статтями 2.8.4.6.2.1 і 2.8.4.6.2.2 договору, щодо сплати винагород та відшкодувань вартості предмета лізингу, у тому числі зобов`язань, передбачених статтями 2.8.4.9.4, 2.8.4.9.5, 2.8.4.9.12, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Згідно з п. 2.8.4.9.13, нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано відповідною стороною.

Долучена до позовної заяви редакція вказаних Умов, відповідає редакції Умов, розміщених на офіційному вебсайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням: https://privatbank.ua/terms у розділі «Архів договорів».

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 ГК України, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту повного та своєчасного виконання грошових зобов`язань за договором фінансового лізингу закон покладає на лізингоодержувача.

Матеріали справи свідчать про те, що у порушення умов укладеного договору фінансового лізингу, лізингоодержувач не здійснював вчасне відшкодування вартості майна, у зв`язку з чим у останнього утворилась прострочена заборгованість зі сплати такого відшкодування. Також, лізингоодержувач не сплачував винагороду за користування майном та за проведення моніторингу предмету лізингу, що призвело до виникнення простроченої заборгованості зі сплати такої винагороди.

Так, за розрахунком позивача, станом на 06.08.2021, заборгованість лізингоодержувача за договором складається з суми заборгованості по залишку вартості предмета лізингу - 104766,07 грн., заборгованості зі сплати винагороди за користування предметом лізингу - 40474,91 грн., заборгованості зі сплати винагороди за проведення моніторингу предмету лізингу - 7708,30 грн., пені - 144626,39 грн.

Суд зазначає, що за час слухання справи суду не надано доказів відсутності боргу або контррозрахунку заявленої до стягнення суми, отже не спростовано вимоги позивача, не надано суду належних доказів, які свідчать про відсутність заборгованості за договірними зобов`язаннями.

Враховуючи викладене, заявлена до стягнення загальна сума заборгованості станом на 06.08.2021 у розмірі 297575 грн. 67 коп., з яких: 104766 грн. 07 коп. - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу, 40474 грн. 91 коп. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 7708 грн. 30 коп. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, 144626 грн. 39 коп. - заборгованість по пені, є обґрунтованою, відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Таким чином, позов у цілому судом задовольняється повністю.

6. Розподіл судових витрат

Згідно з п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, сплачений позивачем при поданні позовної заяви судовий збір стягується з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦОФ ЮЗ-ВУГІЛЛЯ" (вул. Шевченка, буд. 34/60, м. Токмак, Запорізька область, 71701, )

на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ) 297575 (двісті дев`яносто сім тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 67 коп. заборгованості за договором фінансового лізингу № ZP00А-214300112 від 17.12.2014, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано - 24 січня 2022.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко