ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" січня 2022 р. Cправа № 902/866/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Міліціанова Р.В., при секретарі Сичуку І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця, вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21001, код - 08320218

до: Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, вул. Б.Хмельницького, 14, м. Жмеринка, 23100, код - 03084227

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерства оборони України, просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Жмеринської міської ради, вул. Центральна, 4, м. Жмеринка, 23100 та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, вул. Келецька, 63, м. Вінниця, Вінницька область, 21000, Міністерства аграрної політики та продовольства України, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001

про визнання розпорядження недійсним

В С Т А Н О В И В :
26.08.2021 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 573/3043 від 18.08.2021 року Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця та Міністерства оборони України до Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання недійсним розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області від 18.08.2008 року № 573 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу "Вінницький" на території Браїлівської селищної, Коростівецької та Леляцької сільських рад" в частині припинення колишньому радгоспу "Вінницький" право користування земельними ділянками по Леляцькій сільській раді - загальною площею 305 га та передачу її до земель запасу Леляцькій сільській раді та в частині визнання такими що втратили чинність Державні акти на право постійного користування Б№000278, Б№000280, Б№000281.

Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що земельна ділянка оборонного призначення була протиправно вилучена Жмеринською РДА без погодження з Міністерством оброни України.

Ухвалою від 31.08.2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 27.09.2021 року відкрито провадження у справі № 902/866/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.10.2021 року. Також даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство оборони України та на стороні відповідача Жмеринську міську раду.

18.10.2021 року до суду від представника третьої особи (Жмеринської міської ради) надійшли письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог № 02-5/10-5104 від 13.10.2021 року. Також, у письмових поясненнях останній просить суд проводити розгляд справи за відсутності уповноваженого представника Жмеринської міської ради.

У судовому засіданні 21.10.2021 року судом постановлено ухвалу про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, відомості щодо якої занесено до протоколу судового засідання.

За результатами проведеного 21.10.2021 року судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/866/21 на 09.11.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

09.11.2021 року на електронну адресу суду від представника третьої особи (Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області) щодо виконання вимог ухвали суду надійшов лист № 0-2-0.62-9769/2-21 від 05.11.2021 року.

У судовому засіданні 09.11.2021 року судом постановлено ухвалу про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства аграрної політики та продовольства України, відомості щодо якої занесено до протоколу судового засідання.

10.01.2022 року до суду надійшла заява Жмеринської районної державної адміністрації (вх. №01-34/132/22), у якій висловлено заперечення проти позову та заявлено про застосування строку позовної давності відносно позовних вимог.

Відповідачем зазначено, що Жмеринська РДА неодноразово була стороною у судових процесах відносно земельних ділянок.

10.01.2022 року до суду надійшли додаткові пояснення третьої особи Жмеринської міської ради (вх. №01-34/184/22) у яких висловлено заперечення проти задоволення позовних вимог, до яких долучено відомості відносно передачі спірних земельних ділянок у користування фізичним особам, а також наведено відомості щодо неодноразового звернення до суду з даного питання прокурором та організаційними ланками Міністерства оборони України.

У судове засідання 12.01.2022 року з`явилися представник позивача та представники третьої особи Жмеринської міської ради.

Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представники Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та Міністерства аграрної політики та продовольства України правом участі в судовому засіданні не скористались, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Представник позивача вимоги позову підтримала, просила його задовольнити. Представники третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечували.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.
У 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів було видано Вінницькій квартирно-експлуатаційній частині району (на даний час - Квартирно - експлуатаційний відділ м. Вінниця (далі КЕВ м. Вінниця) державний акт на право постійного користування землею серією Б № 000280 на земельну ділянку загальною площею 45,8 га за адресою с. Леляки Жмеринського району Вінницької області (ділянка М. Жмеринка), яка увійшла до військового містечка №106 та на даний час перебуває на обліку в Квартирно - експлуатаційному відділі м. Вінниця.

В 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів було видано Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниця державний акт на право постійного користування землею серією Б № 000278 на земельну ділянку загальною площею 282 га за адресою с. Леляки Жмеринського району Вінницької області, яка увійшла до військового містечка №108. На даний час земельна ділянка перебуває на обліку Квартирно - експлуатаційного відділу м. Вінниця, загальною площею 267,5 га у зв`язку з тим, що частина земельної ділянки площею 14,5 га, на підставі сумісної постанови Держгеокадастру та Міністерства оборони України №34/203 від 03.11.1992 року передана до місцевої ради.

У 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів було видано Квартирно - експлуатаційному відділу м. Вінниця державний акт на право постійного користування землею серією Б № 000281 на земельну ділянку загальною площею 33,7 га за адресою с. Тартак Жмеринського району Вінницької області, яка увійшла до військового містечка №109. На даний час земельна ділянка перебуває на обліку Квартирно - експлуатаційного відділу м. Вінниця, загальною площею 29,7 га у зв`язку з тим, що частина земельної ділянки площею 4 га, на підставі сумісної постанови Держгеокадастру та Міністерства оборони України №34/203 від 11.03.1992 року передана до місцевої ради.

24 грудня 1981 року начальником Вінницької КЕЧ району, на виконання Директиви заступника Міністра оборони СРСР № 1169010 від 11.03.1965 року та наказу Командувача військами Прикарпатського військового округу МО СРСР № 046 від 14.04.1965 року, земельну ділянку військового містечка № 108 площею 282 га за адресою с. Леляки Жмеринського району Вінницької області (ділянка «Леляки») земельну ділянку військового містечка № 106 площею 45,8 га за адресою с. Леляки Жмеринського району Вінницької області (ділянка «М.Жмеринка») та земельну ділянку військового містечка № 109 площею 33,7 га за адресою с. Тартак Жмеринського району Вінницької області (ділянка «Тактак») було надано у тимчасове користування військовому радгоспу «Вінницький». При цьому зміни в Державному акті на право постійного користування земельною ділянкою серія Б № 000278, Б № 000280 та Б № 000281 щодо зміни землекористувача внесені не були. Тобто, земельна ділянка надана у тимчасове користування без зміни землекористувача.

Відповідно до вимог Директиви Міністерства оборони України від 20.01.2005 року № Д332/1/03 щодо переформування Вінницької, Володимир-Волинської, Мукачівської, Рівненської, Тернопільської, Хмельницької, Чернігівської КЕЧ районів у відповідні Квартирно-експлуатаційні відділи та наказу начальника Західного територіального Квартирно-експлуатаційного управління Вінницькій Квартирно-експлуатаційну частині переформовано в Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця, про що складено відповідний акт. В Положенні про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця зазначено, що відділ є правонаступником Вінницької КЕЧ району.

18 серпня 2008 року Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області, видано розпорядження №573 «Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього радгоспу «Вінницький на території Браїлівської селищної ради, Коростівецької, Леляцької сільських рад» згідно якого:

Пунктом 1 припинено право користування земельними ділянками на яких відсутні об`єкти нерухомого майна загальною площею 366,3 га, в тому числі по Браїлівській селищній раді -13,0 га, Леляцькій сільській раді - 305,9 га, Коростівецькій сільській раді - 47,4 га, та передати зазначені земельні ділянки до земель запасу відповідних сільських, селищної рад.

Відповідно до п. 2 розпорядження Жмеринської РДА від 18.08.2008 № 573 «Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього радгоспу «Вінницький» на території Леляцької сільських рад», державні акти серії Державні акти на право постійного користування Б№000278, Б№000280, Б№000281 визнано такими, що втратили чинність.

Рішень щодо передачі земельної ділянки площею площею 305,9 га за адресою с. Леляки Жмеринського району Вінницької області з державної до комунальної власності Кабінетом Міністрів України та Міністерством оборони України не приймалось.

Тому, Жмеринська РДА не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності, а тому не могла припинити право постійного користування землею оборони та приймати рішення стосовно передачі її до земель запасу місцевої ради.

Внаслідок прийняття вказаного вище спірного рішення органом виконавчої влади та передачі зазначеної земельної ділянки до місцевої ради порушено інтереси держави, вказані обставини в їх сукупності слугували підставою для звернення з позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 84 ЗК України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

При цьому, до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну та приватну власність, належать, зокрема землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.

Так, ст. 77 ЗК України визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Як встановлено судом, у 1978 році виконавчим комітетом Жмеринської районної ради народних депутатів видано Вінницькій квартирно-експлуатаційній частині району державний акти на право постійного користування земельними ділянками за серією Б№000278, Б№000280, Б№000281.

Начальником Вінницької КЕЧ району, на виконання Директиви заступника Міністра оборони СРСР № 1169010 від 11.03.1965 року та наказу Командувача військами Прикарпатського військового округу МО СРСР № 046 від 14.04.1965 року, земельну ділянку військового містечка № 71 загальною площею 24,0 га за адресою смт АДРЕСА_4 Жмеринського району Вінницької області було надано у тимчасове користування військовому радгоспу Вінницький.

При цьому, зміни до Державних актів на право постійного користування земельними ділянками серія Б№000278, Б№000280, Б№000281 від 1978 року щодо зміни землекористувача внесені не були.

Тобто, земельні ділянки надані у тимчасове користування без зміни землекористувача.

Згідно ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до Положення Про Міністерство оборони України затвердженого Указом Президента України №888 від 21 серпня 1997 року та Положення Про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1080 від 03 серпня 2006 року, Міністерство оборони України створює, реорганізовує та ліквідовує в установленому порядку призначені для забезпечення окремих видів діяльності Збройних Сил підприємства установи та організації, контролює їх діяльність; здійснює управління військовим майном і майном підприємств установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Крім того, згідно п. 45 Положення Про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року №483 (Положення №483), передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.

Відтак, у структурі Міністерства оборони України та Збройних Сил України правом прийняття рішення про відчуження земельних ділянок чи припинення права користування володіє лише Міністр оборони України.

Як свідчать матеріали справи рішення про надання згоди на припинення права користування земельною ділянками, передачі їх іншим особам Міністерством оборони України не приймалось.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 78 ЗК України (в редакції на момент видачі спірного розпорядження) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 17 ЗК України (в редакції на момент видачі спірного розпорядження) передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних (республіканських) програм з питань використання та охорони земель; координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

За приписами пункту "а" частини 1 статті 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно статті 77 цього Кодексу, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (ч.1). Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності (ч.2)значено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Частиною другою статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" належить до компетенції Кабінету Міністрів України.

З приводу способу захисту прав позивача та можливості оскарження розпорядження органу виконавчої влади без вирішення питання про скасування реєстраційних записів або витребування земельної ділянки, суд враховує наступне.
Згідно із частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він визнається недійсним у судовому порядку.

Отже, рішення органу виконавчої влади у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акту та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.
Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

На таку особу, позивача, з урахуванням принципу свободи розпорядження власними процесуальними правами, не можна покладати обов`язок об`єднання вимог про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, укладених (виданих) на підставі такого рішення.

Зазначена правова позиція відображена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року у справі № 923/466/17 та від 19.06.2018 року у справі № 916/1979/13.
Враховуючи наведене, у зв`язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання, дана обставина не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів (Постанова КГС ВС від 23 вересня 2020 року у справі № 924/896/16).
З огляду на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності (землі оборони) та перебувала на праві постійного користування у КЕВ м. Вінниці, а згода на вилучення і передачу даної землі не надавалась, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Частиною третьою статті 142 наведеного Кодексу визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Тобто, судом не встановлено визначених законом підстав для припинення права постійного користування спірними земельними ділянками, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.
Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У результаті аналізу наведених вище норм та поданих до справи доказів, суд доходить висновку, що розпорядження від 18.08.2008 року № 573 видане Жмеринською районною державною адміністрацією з перевищенням власних повноважень, без дотримання положень Земельного кодексу України.

Відтак позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Однак, можливість задоволення позовних вимог залежить від перебігу строків позовної давності, про застосування яких письмово заявлено відповідачем у заяві від 10.01.2022 року (вх. №01-34/132/22).
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом безпосереднього регулювання ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи власності на майно шляхом визнання недійсним договору та зобов`язання повернути все одержане за договором.

Перший протокол Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікований Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, Закону України "Про міжнародні договори України" застосовується національними судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до цієї Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

У практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Вєренцов проти України", "Щокін проти України", "Сєрков проти України", "Колишній король Греції та інші проти Греції", "Булвес" АД проти Болгарії", "Трегубенко проти України") напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям одночасно.

Якщо хоча б одного критерію із перелічених не було додержано, то Європейський суд з прав людини констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Водночас Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі"). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії", "Трґо проти Хорватії").

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 23.11.2018 у справі №8/21.
Цивільним Кодексом позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Загальна позовна давність установлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Відповідно до статті 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Початок перебігу строку позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми (статті 261 Цивільного кодексу України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Також, Верховний суд акцентує увагу на необхідності аналізу добросовісної поведінки позивача, обов`язку цікавитися станом своїх справ, зокрема, з огляду на періодичність скликання загальних зборів юридичної особи.

Учасник товариства, який відповідно до вимог закону обов`язково повідомляється про проведення, про дату, час та місце проведення загальних зборів, однак не отримує протягом тривалого періоду повідомлень від товариства про проведення загальних зборів та іншої інформації, міг за таких обставин проявити звичайну обачність, зацікавитися станом своїх корпоративних прав та довідатись про порушення свого права (Постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.06.2018 року у справі № 911/4006/16).

Таким чином, відповідно норм матеріального права початок перебігу строків звернення до суду обумовлюється виникненням таких юридичних фактів:

- обізнаністю особи про порушення свого права;

- обізнаністю про особу, яка порушила право;

- наявності суб`єктивної можливості дізнатися про порушення свого права;

- отримання інформації саме про порушення права, яке належить особі, а на загальних відомостей щодо можливого порушення.

За матеріалами справи судом встановлено, що в інтересах позивача прокурором подано адміністративний позов №2785 від 30.06.2011р. в інтересах держави (органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах) Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Браїлівська селищна рада, Коростівецька сільська рада, Леляцька сільська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 18.08.2008 р. № 573 «Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу «Вінницький» на території Браїлівської селищної, Коростівецької, Леляцької сільських рад».

Вінницьким окружним адміністративним судом 20.07.2011 винесено ухвалу про залишення без руху позовної заяви заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Жмеринської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Браїлівська селищна рада, Коростівецька сільська рада, Леляцька сільська рада про скасування розпорядження Жмеринської РДА, та запропоновано прокурору в п`ятиденний термін із дня отримання даної ухвали усунути зазначені в ній недоліки, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду та зазначення номерів засобу зв`язку та адрес електронної пошти - власної, позивача/відповідача (якщо такі відомі).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2011 відкрито провадження у адміністративній справі № 2а/0270/3441/11 за вище зазначеною позовною заявою та призначено судове засідання на 12.08.2011.

22.09.2011 на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява за підписом помічника військової прокуратури Вінницького гарнізону про відкликання позовної заяви та залишення її без розгляду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.09.2011 по справі 2а/0270/3441/11 позовну заяву заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Жмеринської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Браїлівська селищна рада, Коростівецька сільська рада, Леляцька сільська рада про скасування розпорядження Жмеринської РДА залишено без розгляду.

На позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності або іншого речового права держави, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади, поширюються положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав і законних інтересів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Тобто, звернення до суду прокурора в інтересах позивача також підтверджує обізнаність останнього відносно порушення прав на земельні ділянки.

Судом також враховано положення Постанови Кабінету Міністрів України від 3 травня 2000 року № 748 "Про затвердження Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах", в редакції від 01.01.2007 року.

Згідно п. 4 Постанови, інвентаризація військового майна у військовій частині проводиться як планова, так і позапланова - у разі перевірки результатів господарської діяльності і документальної ревізії та в інших випадках, коли необхідно встановити наявність військового майна.

Інвентаризація проводиться за наказами (розпорядженнями) командира (начальника) військової частини, вищестоящих командирів (начальників), а також за рішенням органу досудового розслідування, прокурора або суду.

Планова інвентаризація проводиться у такі терміни за видами військового майна: пального, інших пально-мастильних матеріалів і спеціальних рідин - не менше одного разу на місяць; тварин, птиці та сімей бджіл - не менше одного разу на квартал; аеродромних, комунальних та інших об`єктів нерухомого майна - один раз на два роки; інших видів військового майна - один раз на рік (станом на 1 січня).
Враховуючи дату ухвалення оскаржуваного розпорядження (18 серпня 2008 року), щонайменше протягом 2009-2010 років Міністерство оборони України, військові частини, КЕВ м. Вінниці мали змогу виявити обставини порушення їх прав з дотриманням вимог нормативних документів.

З огляду на викладене, Міністерству оборони України та Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниці, починаючи з 01.01.2011 року мало бути відомо про порушення прав на спірні земельні ділянки шляхом прийняття оскаржуваного розпорядження Жмеринської РДА.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 26.08.2021 року, однак трирічний строк позовної давності сплинув ще у 2014 році.

При цьому, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Водночас, позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважних причин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Надавши сукупну оцінку спірним правовідносинам, з урахування термінів звернення до суду, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог внаслідок спливу строків позовної давності.
На підставі ст. 129 ГПК України, враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 270,00 грн суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст .ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21001, код 08320218) до Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області (вул. Б.Хмельницького, 14, м. Жмеринка, 23100, код 03084227) про визнання недійсним розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області від 18.08.2008 року № 573 "Про припинення права користування та вилучення земельних ділянок колишнього військового радгоспу "Вінницький" на території Браїлівської селищної, Коростівецької та Леляцької сільських рад" в частині припинення колишньому радгоспу "Вінницький" право користування земельними ділянками по Леляцькій сільській раді - загальною площею 305 га та передачу її до земель запасу Леляцькій сільській раді та в частині визнання такими що втратили чинність Державні акти на право постійного користування Б№000278, Б№000280, Б№000281.
2. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 270,00 грн залишити за позивачем.

3. Копію судового рішення направити учасникам справи на офіційні електронні адреси, за їх відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також засобами електронного зв`язку за адресами: , , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , , .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.
Повне рішення складено 24 січня 2022 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:
1 - до справи
2 - Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21001)
3 - Жмеринська РДА Вінницької області (вул. Б.Хмельницького, 14, м. Жмеринка, 23100)
4 - Жмеринська міська рада (вул. Центральна, 4, м. Жмеринка, 23100)
5 - Міністерство оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168)
6 - Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, Вінницька область, 21000)
7 - Міністерству аграрної політики та продовольства України (вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001