СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Харків Справа № 905/1285/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Сгара Е.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача, за вх. №3359 Д/1 на рішення господарського суду Донецької області від 05.10.21 (повний текст складено 11.10.21, суддя Говорун О.В.) у справі №905/1285/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро,

до Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1", м.Вугледар, Донецька область,

про стягнення штрафу у розмірі 133 875, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.10.2021 у справі №905/1285/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1" (85670, Донецька область, м.Вугледар, вул.Магістральна 4, ідентифікаційний код юридичної особи 34032208) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул. Ежи Гедройця, 5, ідентифікаційний код юридичної особи - 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49038, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, б.108, код ЄДРПОУ ВП - 40081237) штраф у розмірі 26775 (двадцять шість тисяч сімсот сімдесят п`ять) та витрати з оплати судового збору в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. В задоволенні інших вимог відмовити.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення в частині відмови та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та зазначає зокрема про те, що зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Отже вказує, що суд першої інстанції, розглянувши доводи відповідача про зменшення розміру штрафу, в порушення норм процесуального права, повністю проігнорував доводи позивача.

Посилається на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.21 справу було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьмана Р.А., суддя Сгара Е.В.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, відповідно до статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.21 було відкрите апеляційне провадження у справі № 905/1285/21. Запропоновано учасникам справи подати до суду відзив на апеляційну скаргу. Ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем у встановлений судом процесуальний строк не було надано відзив.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.01.2021 Державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1" (вантажовідправник), зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію Кривий Торець Донецької залізниці, відвантажило ТОВ "Донінтервугілля" (вантажоодержувач) за залізничною накладною №52492915, у вагонах №64049844, №63285811, №52371010 вантаж вугілля кам`яне. Поверхня вантажу нижча рівня бортів вагону. Вантаж маркований повздовжньою смугою жовтого кольору 200 мм по усій довжині вагону. При оформленні залізничної накладної №52492915 відповідачем вказано масу вантажу: нетто 190300 кг. Завантаження вантажу у вагон здійснювалось засобами відправника. Маса визначена вантажовідправником на вагонних вагах (а.с.13).

При проходженні вагонів №64049844, №63285811, №52371010 станції Волноваха Донецької залізниці, було здійснено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вищезазначених вагонах з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній №52492915.

Невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладній, засвідчено комерційним актом №486202/11 складеним 08.01.2021, в розділі "Д" якого зазначено: "Вагон №52371010 по документу значиться: брутто-не вказано, тара 24000 кг, нетто 64000 кг, фактично при зважуванні виявилось брутто-89550 кг, тара 24000 кг (згідно документа), нетто 65550 кг, що більше документа на 1550 кг. Вагон №63285811 по документу значиться: брутто не вказано, тара 23600 кг, нетто 62100 кг, фактично при зважуванні виявилось брутто 87600 кг, тара 23600 кг (згідно документа), нетто 64000, що більш документа на 1900 кг. Вагон 64049844 по документу значиться: брутто-не вказано, тара 23400 кг, нетто 64200 кг, фактично при зважуванні виявилось брутто-89600 кг, тара 23400 кг (згідно документа), нетто 66200 кг, що більше документа на 2000 кг. Фактично при огляді виявлено: навантаження нижче рівня бортів 30-40 см, шапкоподібне, технологічні скоси до бортів, маркування жовтого кольору не рівномірно, у деяких вагонах місцями вантаж не покриває, затоптане. Висипання вантажу не має. Вагони бездверні, люка закриті на запірний пристрій. Вагони технічно справні" (а.с.22-24).

При проходженні через станцію Пологи Придніпровської залізниці було проведено контрольне зважування, оскільки вагони №64049844, №63285811, №52371010 прибули з комерційним актом №486202/11 від 08.01.2021.

На станції Пологи Придніпровської залізниці 09.01.2021 складений комерційний акт №463003/11, в розділі "Д" якого зазначено: "На підставі комерційного акту №486202/16 від 08.01.2021 ст.Волноваха, актів загальної форми №1217/1П, 20118, 20119, 20120 від 09.01.2021 ст.Пологи проведено контрольне зважування вагонів №52371010, №63285811, 64049844 на справних 150 т. електронних вагах №89 ст Пологи (повірка 03.12.2020). У вагоні №52371010 фактична маса брутто вагона склала 90320 кг, тара вагона з перевізного документа 24000 кг, маса вантажу нетто за перевізним документом 64000 кг. Фактична маса вантажу нетто 66320 кг, що більше документа на 2320 кг. У вагоні №63285811 фактично маса брутто вагона склала 88280 кг, тара вагона з перевізного документа 23600 кг. Маса вантажу нетто за перевізним документом 62100 кг. Фактична маса вантажу нетто 64680 кг, що більше документу на 2580 кг. У вагоні №64049844 фактична маса брутто вагона склала 90360 кг, тара вагона з перевізного документа 23400 кг. Маса вантажу нетто за перевізним документом 64200 кг. Фактична маса вантажу нетто 66960, що більше документу на 2760 кг" (а.с.16-18).

На станції призначення (Кривий Торець Донецької залізниці) був заповнений розділ "Є" комерційного акту №463003/11/9 від 09.01.2021, в якому зазначено: "Під час перевірки маси вантажу різниці проти цього акту не виявлено" (а.с.19 зворотній бік).

Відомості щодо розходження в масі вантажу визначеної відправником в накладній між масою вантажу визначеної залізницею після контрольного зважування також містяться в актах загальної форми №3163/13 від 09.01.2021, №20118 від 09.01.2021, №20119 від 09.01.2021, №20120 від 09.01.2021 (а.с.26-29).

Згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (далі - ЗВВТ) вагонних ваг, тип тензометричні, заводський №89, міжповірочний інтервал ЗВВТ становить 1 раз на 6 місяців. 03.12.2020 була проведена державна повірка зазначених ваг (а.с.а.с.30-31).

Факт зважування та розходження у масі вантажу підтверджується також і протоколом зважування вагонів (а.с.32).

Позивачем, за неправильно зазначену у залізничній накладній №52492915 масу вантажу у вагонах №64049844, №63285811, №52371010 нарахований штраф відповідачу в розмірі 133875 грн.

У зв`язку з викладеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача вказаного штрафу.

Відтак як вже було вірно встановлено судом першої інстанції, підставою виникнення спору між сторонами стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача плати за користування вагонами.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками господарського суду з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) вбачається, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин, до яких законодавцем віднесено договір перевезення (ст. 908 ЦК України). Загальні умови перевезення визначаються ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Водночас, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, правилами, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 908 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України (далі ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 37 Статуту залізниць України (далі Статут) встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно з ч.1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до ст.122 Статуту, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно з абз.2 п.2.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі Правила № 644), маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2%.

Пунктом 5.5. Правил № 644 встановлено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Частиною 1 статті 118 Статуту встановлено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Апеляційним судом встановлено, що розмір суми штрафу відповідає вимогам ст.ст.118, 122 Статуту.

Згідно з п.10 Правил, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Наданий позивачем комерційний акт підписав: начальник станції - Чистов В.Є.; приймальник поїздів Колісник І.В.; агент з розшуку Фольц Н.В.

Отже, комерційний акт підписаний відповідно до вимог п.10 Правил, а саме начальником станції, особою, яка має право ставити підпис від імені залізниці при складанні комерційних актів на термін відсутності начальника району (вантажного) та працівником станції, який особисто здійснював перевірку.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу, апеляційний суд зазначає наступне.

В обґрунтування заяви відповідач посилався на те, що порушення не завдало збитків та іншої майнової шкоди позивачу, а отже застосування штрафу у розмірі 5-кратної провізної плати є завеликим.

Згідно з ст.233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 551 ЦК України передбачено, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Здійснивши аналіз наведених норм, апеляційний суд зазначає, що ані ЦК України, ані ГК України, які є законами України, не встановлена неможливість зменшення неустойки, розмір якої передбачений актами цивільного законодавства, зокрема Постановами Кабінету Міністрів України.

Також, в чинному законодавстві України не міститься переліку обставин, які мають істотне значення, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Встановлення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу Статутом залізниць України, а не договором, не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, за наявності підстав передбачених законодавством.

Статутом не врегульоване питання зменшення розміру штрафу на відміну від законів - Цивільного та Господарського кодексів, які мають вищу юридичну силу порівняно із Статутом залізниць України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України.

Відсутність можливості зменшення розміру штрафу, передбаченого законодавством, та його стягнення без врахування судом конкретних обставин справи, зокрема, характеру вчиненого порушення, негативних наслідків (в тому числі і можливих), та їх співмірності з розміром штрафних санкцій, може призвести до ситуації коли за різні по характеру та наслідкам правопорушення судом може бути стягнений один і той саме розмір штрафу, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства щодо справедливого вирішення справи судом.

Різниця між масою вантажу, яка зазначена відповідачем в накладній та масою вантажу, яка була виявлена залізницею становить:

у вагоні №64049844 3,1%;

у вагоні №63285811 3,06%;

у вагоні №52371010 2,4%.

В той же час, розмір штрафу становить 500% від провізної плати.

Суд першої інстанції прийняв до уваги, що згідно доданих до відзиву на позов документів на підтвердження вартості вантажу, розмір штрафу орієнтовно дорівнює вартості вугілля, яке перевозилось, що фактично позбавляє відповідача на отримання будь-якої економічної вигоди від цієї господарської операції.

До того ж, хоча відповідач вказав в накладній масу вантажу меншу ніж було виявлено залізницею, фактична маса вантажу не перевищувала вантажопідйомність кожного з вагонів, а отже вчинене відповідачем правопорушення не могло створювати небезпеку на під час перевезення.

Також, судом першої інстанції було враховано, що на території частини Донецької області органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що обумовило збільшення відстані, яку проходить вантаж, у разі відправки з однієї станції Донецької залізниці на іншу станцію Донецької залізниці, що має наслідком збільшення розміру провізної плати.

Зокрема, виходячи з залізничної накладної в цій справі, вантаж був відправлений зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію Кривий Торець Донецької залізниці. Відстань перевезення склала 652 км. Комерційний акт №463003/11 від 09.01.2021 складений на станції Пологи Придніпровської залізниці.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №910/16925/18.

У вирішенні питання щодо можливості застосування ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України в спірних правовідносинах апеляційний суд не приймає правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 (справа №914/2339/17) на які посилався позивач у відповіді на відзив, оскільки релевантними є правові висновки викладені Верховним Судом в постанові від 06.09.2019 (справа №910/16925/18).

Апеляційний суд також зазначає, що враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №905/1450/20 та зазначає наступне.

Частиною першою статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними і застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Відтак, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та надавши оцінку наявним у справі доказам і доводам сторін, дійшов висновку про доведеність відповідачем винятковості обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшити розмір штрафу.

Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції розглянув рішення суду першої інстанції відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17, та від 16.10.2019 у справі №910/143/19, від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Позивач ані суду першої, ані апеляційної інстанцій не довів ані настання, ані обґрунтовану можливість настання будь-яких негативних наслідків від вчиненого відповідачем порушення, а стягнення штрафу в розмірі 500% від ціни договору за лише сам факт невірного зазначення особою маси вантажу в накладній не може вважатись розумним та справедливим.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції та вважає, що за наявності вказаних обставин, стягнення штрафу в такому розмірі вочевидь перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора, та не спрямовано на розумне стимулювання боржника виконувати зобов`язання.

Приймаючи до уваги наведене, з огляду на те, що допущене відповідачем порушення не спричинило збитків для залізниці та іншим учасникам господарських відносин та не могло створювати небезпеку на залізничному транспорті, місцевий суд вірно прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 1 провізної плати за кожний вагон.

Такий розмір штрафу, на думку апеляційного суду, є справедливим та співмірним вчиненому порушенню відповідачем та становить 100% від суми нарахованої позивачем за перевезення залізницею вантажу в кожному з вагонів, що дорівнює 20% ціни позову.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 26 775,00 грн. є належними та правомірними, а отже підлягають стягненню.

Інші доводи позивача, що покладені в основу апеляційної скарги щодо позовних вимог спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому і підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Названий Суд також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведених належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з`ясовані та вірно оцінені обставини у справі і ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За приписами ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу позивача, на рішення Господарського суду Донецької області від 05.10.2021 у справі №905/1285/21 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Донецької області від 05.10.2021 у справі №905/1285/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя Е.В. Сгара