номер провадження справи 5/174/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2022 Справа № 908/3263/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукор Запоріжжя» (вул. Нижньодніпровська, буд. 8, м. Запоріжжя, 69098; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Молочно-жировий комбінат «Південний» (вул. Михайла Грушевського, буд. 17, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312; )

про стягнення 38 826,88 грн.,

Без участі представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

10.11.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукор Запоріжжя» № б/н від 08.11.2021 (вх. № 3495/08-07/21 від 10.11.2021) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Молочно-жировий комбінат «Південний» про стягнення 38 826,88 грн.

10.11.2021 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 11.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3263/21 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочато з 09.12.2021, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії та подати усі наявні в них докази, які стосуються предмету спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У судовому засіданні 10.01.2022 судом прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 10.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цукор Запоріжжя» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Молочно-жировий комбінат «Південний» укладено договір поставки № 1002-2101, за умовами якого позивач зобов`язався доставити та передати у власність відповідача продовольчі товари, а відповідач зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору. Моментом здійснення поставки товару постачальником є його отримання замовником з відповідною відміткою в супроводжувальній обліково-видатковій документації. На виконання умов договору, 27.08.2021 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 36 971,64 грн., що підтверджується видатковою накладною № 186-Ц від 27.08.2021. В порушення умов договору відповідач оплату за отриманий товар не здійснив. Наявність заборгованості у розмірі 36 971,64 грн. підтверджена актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.08.2021, який підписаний та скріплений печатками позивача та відповідача. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, позивачем нараховано пеню за період з 31.08.2021 по 08.11.2021 у розмірі 1 204,54 грн., 3 % річних за період з 31.08.2021 по 08.11.2021 на суму 207,04 грн. та інфляційні витрати за вересень 2021 у розмірі 443,66 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 509, 526, 530, 536, 546, 548, 549, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 175, 230-237 Господарського кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2021 до господарського суду Запорізької області повернулась ухвала від 11.11.2021 № 908/3263/21 яка надіслана на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Молочно-жировий комбінат «Південний» згідно Витягу з : вул. Михайла Грушевського, буд. 17, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312 з поштовою відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17).

З урахуванням викладеного суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Молочно-жировий комбінат «Південний» належним чином повідомлене про дату, час та місце наступного судового засідання.

Відповідач відзив на позовну заяву, запропонований надати ухвалою від 11.11.2021 до суду не направив. Клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін на адресу суду не надходило.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цукор Запоріжжя» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Молочно-жировий комбінат «Південний» (замовник, відповідач) укладено договір поставки № 1002-2101 (договір).

Згідно з розділом 1 «Предмет договору» з урахуванням протоколу розбіжностей, постачальник доставляє і передає у власність замовника продовольчі товари, надалі «Товар», а замовник зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору (п. 1.1). Поставка товару відповідно даного договору здійснюється окремими партіями (п. 1.2). Найменування, асортимент та кількість товару, по кожній конкретній партії, що підлягає поставці за цим договором, визначаються у замовленнях покупця та зазначаються у видаткових накладних, рахунку-фактурі, що є невід`ємним додатком до цього договору (п. 1.3).

Відповідно до п. 3.1. договору, загальна сума договору складає вартість всього товару, що відвантажено замовнику, тобто вартість всіх видаткових накладних, відповідно до яких товар було відвантажено замовнику.

Розрахунки за договором здійснюються шляхом безготівкового перерахування вартості замовленого товару на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури. Валюта платежу українська гривня (п. 4.1).

Датою виконання покупцем грошових зобов`язань вважається дата списання коштів з розрахункового рахунка покупця (п. 4.2).

Базовими умовами розрахунків за товар, що поставляється, є 100% передоплати або оплата протягом одного банківського дня з дати поставки товару замовнику (за згодою сторін відстрочка платежу 4 (чотири) календарних днів) (п. 4.3).

Датою постачання товару вважається дата передачі товару замовнику, тобто дата підписання товарної накладної при отриманні товару, як самим замовником, так і його уповноваженою особою, у тому числі перевізником замовника (п. 4.4).

Пунктом 4.5. передбачено, що всі інші (що відрізняються від базових п. 4.3.) умови оплати за товар, що поставляється замовнику, визначаються додатковими угодами, які складаються на кожну партію товару, відповідно до яких діють інші умови оплати. Такі угоди є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 5.1. договору, перехід права власності на товар здійснюється в момент передачі товару замовнику або іншій особі, уповноваженій замовником для отримання товару у постачальника, при цьому постачання товару вважається здійсненим.

Відповідно до п. 5.2. договору, товар може поставлятися як за рахунок постачальника, так и замовника на умовах самовивозу.

Строки постачання товару визначаються за згодою сторін, але, в будь-якому випадку, постачальник зобов`язаний здійснити поставку замовленого товару не пізніше 5 (п`яти) календарних днів від дати оплати товару (п. 5.3).

Пунктом 6.1. договору передбачено, що замовник здійснює приймання товару, отриманого від постачальника, відповідно до інструкцій про прийом товару та товарів народного споживання за якістю (№ П-7) та кількістю (№П-6) шляхом огляду упаковки щодо наявності пошкоджень; за кількістю на відповідність товару, що було поставлено, в натурі, кількості, вказаної в товарно-розпорядчому документі.

У пункті 7.1. договору сторони зазначили, що у випадку невиконання або виконання неналежним чином своїх зобов`язань, сторони несуть відповідальність відповідно до умов даного договору та діючого законодавства України.

Всі неурегульовані даним договором питання розглядаються відповідно до діючого законодавства України (п. 7.2).

Згідно п. 7.3. договору, у випадку перевищення строків оплати товару, що визначені даним договором або додатковими угодами до нього, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, що діє на момент розрахунку, від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення платежу.

Сторони заявляють, що встановлені даним договором пеня та/або штраф (неустойка) є справедливими та розумними за своїм розміром і надають згоду не скорочувати їх, навіть якщо зобов`язання частково виконано. Сторони визнають, що розмір згаданих фінансових санкцій мінімальна компенсація збитків стороні, що постраждала через порушення (невиконання) договору, і не варто вимагати доказів, що підтверджують розмір збитків (п. 7.5).

Згідно п. 10.1 договору, розірвання та зміна умов даного договору можливі тільки шляхом підписання двосторонньої угоди.

Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та вважається пролонгованим на кожен наступний рік, якщо за 14 днів до закінчення дії договору жодною стороною не буде заявлено щодо відмови від нього або перегляд умов.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Цукор Запоріжжя» поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Молочно-жировий комбінат «Південний» отримано товар на загальну суму 36 971,64 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи підписаною та скріпленою печатками обох сторін видатковою накладною № 186-Ц від 27.08.2021, в т.ч. ПДВ 6 161,94 грн.

Матеріали справи не містять та сторонами суду не надано доказів укладення додаткових угод про продовження строків оплати за здійснену поставку згідно п.п. 4.3. та 4.5. договору.

Таким чином, ТОВ «Молочно-жировий комбінат «Південний» зобов`язано на виконання умов договору поставки № 1002-2101 від 10.02.2021 сплатити на користь ТОВ «Цукор Запоріжжя» грошові кошти у розмірі 36 971,64 грн. протягом одного банківського дня з дати поставки товару замовнику, тобто 30.08.2021.

Однак, в порушення умов договору поставки № 1002-2101 від 10.02.2021 відповідач оплату за отриманий товар не здійснив, внаслідок чого станом на 31.08.2021 сума основної заборгованості відповідача за договором поставки № 1002-2101 від 10.02.2021 становить 36 971,64 грн.

В матеріалах справи містять підписаний та скріплений печатками позивача та відповідача акт звірки взаємних розрахунків у період з 01.08.2021 по 31.08.2021, відповідно до якого станом на 31.08.2021 заборгованість ТОВ «МЖК «Південний» перед ТОВ «Цукор Запоріжжя» складає 36 971,64 грн. (а.с. 21).

У зв`язку з порушенням строків оплати за отриманий товар, позивачем нараховано пеню за період з 31.08.2021 по 08.11.2021 у розмірі 1 204,54 грн., 3 % річних за період з 31.08.2021 по 08.11.2021 на суму 207,04 грн. та інфляційні витрати за вересень 2021 у розмірі 443,66 грн.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а замовник зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, на підставі вказаних вище дій позивача, який поставив товар, та дій відповідача, який цей товар прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у позивача право вимагати оплати за поставлений товар, а у відповідача обов`язок сплатити вартість отриманого товару.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а замовник приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ст. 692 ЦК України, замовник зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання п. 1.1. договору 27.08.2021 поставив відповідачу товар на загальну суму 36 971,64 грн.

Вказаний товар без жодних зауважень щодо кількості та якості прийнятий відповідачем, що підтверджується видатковою накладною № 186-Ц від 27.08.2021 на суму 36 971,64 грн., в т.ч. ПДВ 6 161,94 грн., яка підписана та скріплена печатками обох сторін (а.с. 19).

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів сплати за отриманий товар у передбачений договором строк, отже заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованості за договором поставки № 1002-2101 від 10.02.2021 в розмірі 36 971,64 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Контррозрахунку спірної суми як і доказів сплати у повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено пеню за період з 31.08.2021 по 08.11.2021 у розмірі 1 204,54 грн., 3 % річних за період з 31.08.2021 по 08.11.2021 на суму 207,04 грн. та інфляційні витрати за вересень 2021 у розмірі 443,66 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язань, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 1 розділу 4 договору «Відповідальність сторін», сторони договору передбачили, що у випадку порушення строків остаточного розрахунку, замовник сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від частини платежу, що залишилася несплаченою, за кожний день такого прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за видатковою накладною № 186-Ц від 27.08.2021 за період з 31.08.2021 по 08.11.2021 включно у розмірі 1 204,54 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача у частині стягнення пені за період з 31.08.2021 по 08.11.2021 включно на суму 921,76 грн. з відмовою у стягненні 282,78 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних за період з 31.08.2021 по 08.11.2021 включно у розмірі 207,04 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи принцип диспозитивності, суд приходить до висновку, що вказана сума розрахована вірно, відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає стягненню з відповідача.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат за вересень 2021 у розмірі 443,66 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи принцип диспозитивності, суд приходить до висновку, що вказана сума розрахована вірно, відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач проти арифметичних розрахунків не заперечив, контррозрахунку як і доказів сплати суми боргу у повному обсязі суду не надав.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Підсумовуючи викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи сторін у відповідних частинах сум до уваги судом не приймаються в силу викладеного.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача 2 253,47 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 130, 233, 236 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Молочно-жировий комбінат «Південний» (вул. Михайла Грушевського, буд. 17, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукор Запоріжжя» (вул. Нижньодніпровська, буд. 8, м. Запоріжжя, 69098; ) основну заборгованість за договором поставки № 1002-2101 від 10.02.2021 у розмірі 36 971 (тридцять шість тисяч дев`ятсот сімдесят одна) грн. 64 коп., пеню за період з 31.08.2021 по 08.11.2021 включно на суму 921 (дев`ятсот двадцять одна) грн. 76 коп. 3 % річних за період з 31.08.2021 по 08.11.2021 включно у розмірі 207 (двісті сім) грн. 04 коп., інфляційні витрати за вересень 2021 у розмірі 443 (чотириста сорок три) грн. 66 коп. та судовий збір на суму 2 253 (дві тисячі двісті п`ятдесят три) грн. 47 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 17.01.2021.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.