РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.01.2022Справа № 910/10564/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод»

до Концерну «Техвоєнсервіс» в особі ліквідаційної комісії

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство оборони України

про зобов`язання вчинити дії

Представники учасників справи:

від позивача: Алхімова Д.О.;

від відповідача: Мохналь М.М.;

від третьої особи: Зазуляк В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» з вимогами до Концерну «Техвоєнсервіс» в особі ліквідаційної комісії про зобов`язання визнати та включити вимоги Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» у розмірі 11673095,05 грн основного боргу та 583993,33 грн пені, що визначено судовим рішенням у справі №13/127, яке набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні у виконавчому провадженні №55003446 від 26.10.2017 на підстав наказу Господарського суду міста Києва від 30.04.2009 у справі №13/127 у Відділі примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби ГТУ юстиції у місті Києві, а також 5481637,93 грн інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, через порушення строків виконання грошового зобов`язання за наказом Господарського суду міста Києва від 30.04.2009 у справі №13/127 до ліквідаційного балансу Концерну «Техвоєнсервіс».

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставною відмовою відповідача у визнанні кредиторських вимог Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» на загальну суму 17738726,31 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 (суддя Ярмак О.М.) відкрито провадження у справі №910/10564/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.09.2020, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 03.09.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерства оборони України та оголошено перерву у підготовчому засіданні на 01.10.2020.

01.10.2020 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 17.12.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 19.01.2021.

Підготовче засідання, призначене на 19.01.2021, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ярмак О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 підготовче засідання у справі №910/10564/20 призначено на 23.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 зупинено провадження у справі №910/10564/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/7867/20.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі №910/10564/20 скасовано, матеріали справи №910/10564/20 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу справу №910/10564/20 передано на розгляд судді Спичаку О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 справу №910/10564/20 прийнято до провадження суддею Спичаком О.М., підготовче засідання у справі призначено на 14.07.2021.

14.07.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що ним було відмовлено у задоволенні кредиторської вимоги позивача з огляду на відсутність будь-яких оригіналів первинних документів, які б підтверджували існування зобов`язання у Концерну «Техвоєнсервіс».

14.07.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/10564/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/7867/19.

У підготовчому засіданні 14.07.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 01.09.2021.

30.07.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 01.09.2021 судом було розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження та відмовлено в його задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю.

У підготовчому засіданні 01.09.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 29.09.2021.

У підготовчому засіданні 29.09.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 03.11.2021.

У підготовчому засіданні 03.11.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 24.11.2021.

У підготовчому засіданні 24.11.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 08.12.2021.

07.12.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд зобов`язати відповідача визнати та включити вимоги Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» у розмірі 11673095,05 грн основного боргу та 583993,33 грн пені, що визначено судовим рішенням у справі №13/127, яке набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні у виконавчому провадженні №55003446 від 26.10.2017 на підстав наказу Господарського суду міста Києва від 30.04.2009 у справі №13/127 у Відділі примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби ГТУ юстиції у місті Києві, а також 5099736,10 грн інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, через порушення строків виконання грошового зобов`язання за наказом Господарського суду міста Києва від 30.04.2009 у справі №13/127, а також 75646,60 грн , стягнутих за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/4307/19, яке залишене без змін апеляційною інстанціє, до ліквідаційного балансу Концерну «Техвоєнсервіс».

08.12.2021 відповідачем подані письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 08.12.2021 судом було прийнято до розгляду подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог.

У підготовчому засіданні 08.12.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 15.12.2021.

У підготовчому засіданні 15.12.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.01.2022.

Предстаник позивача у судовому засіданні 12.01.2022 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні 12.01.2022 надали усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 12.01.2022 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.08.2006 між Концерном «Техвоєнсервіс» (замовник) та Казенним підприємством «Житомирський ремонтно-механічний завод» (виконавець) укладено Договір № 225/К/112-06-9 про надання послуг.

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець зобов`язується виконати капітальний ремонт бронетанкового озброєння та техніки спеціального призначення, пов`язаної із забезпеченням потреб оборони і національної безпеки, (далі - Бронетанкове озброєння та техніка) за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у Календарному плані надання послуг з капітального ремонту бронетанкового озброєння та техніки, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток 1), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги.

За умовами п. 2.3 договору приймання бронетанкового озброєння та техніки для проведення ремонту та їх видача після проведення ремонту здійснюється Виконавцем згідно з вимогами затвердженої 19.08.93 начальником Озброєння Збройних Сил України Інструкції про порядок здавання бронетанкового озброєння та техніки в капітальний ремонт на бронетанкові ремонтні заводи Міністерства оборони України та отримання їх з ремонту № 05.РМ 280.

У пункті 2.7 договору сторони погодили, що термін проведення ремонту Бронетанкового озброєння та техніки встановлюється Календарним планом надання послуг з капітального ремонту бронетанкового озброєння та техніки, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток 1).

Приписами п. 3.5 договору визначено, що приймання наданих послуг з ремонту Бронетанкового озброєння та техніки здійснюється замовником з оформленням Акта приймання-передавання наданих послуг (форма акта згідно з Додатком 5, що є невід`ємною частиною цього Договору). Акт приймання-передавання наданих послуг підписується уповноваженими особами виконавця і замовника та затверджується і завіряється печатками генерального директора Замовника та директора виконавця. Акт приймання-передавання наданих послуг виконується у 3-х примірниках - два для замовника, один для виконавця.

У розділі 4 договору сторони погодили умови щодо ціни та порядку розрахунків.

За приписами п.9.1 договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами.

Після набрання договором чинності всі попередні переговори, документи та листування стосовно нього будуть вважатися недійсними у частині, що суперечить положенням цього Договору (п. 9.2 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, договір діє з дати набрання чинності і до 01.04.2007.

Додатком № 1 до договору є Календарний план надання послуг з капітального ремонту бронетанкового озброєння та техніки КП «Житомирський ремонтно-механічний завод», в якому сторони погодили, зокрема, термін виконання робіт - до 30.08.2006 та загальну вартість послуг, яка складає 14267784,24 грн.

Додатком № 2 до договору є протокол погодження договірної ціни на капітальний ремонт бронетанкового озброєння та техніки між Концерном «Техвоєнсервіс» і КП «Житомирський ремонтно-механічний завод».

У додатку 3 до договору сторони погодили калькуляцію договірних цін за статтями витрат на капітальний ремонт бронетанкового озброєння та техніки БМП-1.

Судом встановлено, що Військовий прокурор Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства «Житомирський ремонтно-механічний завод» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного господарського об`єднання Концерн «Техвоенсервіс» про стягнення 13803062,33 грн.

В судовому засіданні 08.11.2007 позивач уточнив розмір позовних вимог, відповідно до яких просив стягнути з відповідача 11673095 грн. основного боргу та 583933,30 грн. пені.

19.11.2008 Державне господарське об`єднання Концерн «Техвоенсервіс» подало зустрічний позов до Державного підприємства «Житомирський ремонтно-механічний завод» про розірвання Договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2009 у справі №13/127 в задоволенні первісних позовних вимог відмовлено повністю, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2009 у справі №13/127 апеляційне подання Військового прокурора Житомирського гарнізону задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2009 у справі № 13/127 скасовано. Позовні вимоги Військового прокурора Житомирського гарнізону задоволено повністю: вирішено стягнути з Державного господарського об`єднання Концерн «Техвоєнсервіс» на користь Державного підприємства «Житомирський ремонтно-механічний завод» 11673095,05 грн. за надані послуги та 583993,33 грн. пені. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.09.2009 постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2009 у справі №13/127 залишено без змін.

Крім того, судом встановлено, що Концерн «Техвоєнсервіс» звернувся до суду з позовом про визнання недійсним Договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006 (справа №910/7867/19).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.02.2020, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі №910/7867/19, відмовлено у задоволенні позову Концерну «Техвоєнсервіс».

Постановою Верховного Суду від 14.01.2021 рішення Господарського суду Житомирської області від 26.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі №910/7867/19 скасовано, справу №910/7867/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.07.2021 у справі №910/7867/19 відмовлено у задоволенні позову Концерну «Техвоєнсервіс».

Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 мотивувальну частину рішення Господарського суду Житомирської області від 22.07.2021 у справі №910/7867/19 змінено; в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судом також встановлено, що 04.04.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» з вимогами до Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення 5481637,93 грн, з яких 4567827,96 грн інфляційних втрат та 913809,97 грн 3% річних (справа №910/4307/19).

В обґрунтування позовних вимог позивач у справі №910/4307/19 посилався на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2009 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2009 у справі №13/127 та стягнуто з Державного господарського об`єднання Концерн «Техвоєнсервіс» на користь Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» 11673095,05 грн за надані послуги та 583993,33 грн пені. На виконання постанови №13/127 від 16.04.2009 Господарським судом міста Києва 30.04.2009 видано відповідний наказ, на підставі якого 06.07.2009 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження серії №ВП13579955. Ухвалою Господарського суду міста Києва № 13/127 від 26.05.2016 відповідачу надано відстрочку виконання судового рішення строком на 3 місяці. Також ухвалою Господарського суду міста Києва №13/127 від 20.06.2017 відповідачу повторно надано відстрочку виконання судового рішення строком на 3 місяці. Враховуючи те, що відповідачем за весь період, починаючи з винесення постанови Київського апеляційного господарського суду №13/127 від 16.04.2009 до 01.04.2019, сплачено лише 24018,60 грн, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 5481637,93 грн, з яких 4567827,96 грн інфляційних втрат та 913809,97 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/4307/19 позов Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» задоволено частково; стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» в особі ліквідаційної комісії 869245 грн. 00 коп. 3% річних, 4154844 грн. 50 коп. інфляційних втрат та 75646 грн. 60 коп. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/4307/19 залишено без змін.

19.09.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про те, що Концерн «Техвоєнсервіс» перебуває в стані припинення (№ запису 9005036, в результаті ліквідації; строк для заявлення вимог кредиторів - до 23.11.2019).

Судом встановлено, що 22.11.2019 позивач направив на адресу відповідача кредиторську вимогу вих. №02/4110 від 22.11.2019, в якій вказав на заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 17738726,31 грн (11673095,05 грн + 583993,33 грн + 5481637,93 грн).

Як вбачається з роздруківки з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (долучена позивачем до позовної заяви), вказана кредиторська вимога не була отримана відповідача та повернулась на адресу позивача.

Цю ж кредиторську вимогу позивач 22.11.2019 направив на адресу Міністерства оборони України (отримана 26.11.2019) та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (отримана 26.11.2019).

Крім того, позивач 11.01.2020 повторно направив на адресу відповідача кредиторську вимогу, яка також не була отримана відповідачем та повернулась на адресу позивача.

02.04.2020 позивач направив на адресу Міністерства оборони України листа вих. №02/851 від 30.03.2020, в якому просив повідомити, чи включена його вимога до проміжного ліквідаційного балансу.

У відповідь на вказаний лист позивач отримав від тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління майна та ресурсів листа №5855/з від 13.04.2020, в якому зазначено, що лист позивача вих. №02/851 від 30.03.2020 було розглянуто спільно з ліквідаційною комісією Концерну «Техвоєнсервіс» та встановлено, що головою ліквідаційної комісії було вирішено відмовити у включенні кредиторських вимог позивача до проміжного ліквідаційного балансу з тих підстав, що за результатами вжитих ліквідаційною комісією заходів виявлена відсутність у відповідача первинної бухгалтерської документації, яка б підтверджувала наявність будь-яких зобов`язань відповідача перед позивачем. Крім того, Господарським судом Житомирської області розглядається справа №910/7867/19 про визнання недійсним Договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006.

Враховуючи викладені обставини, позивач просить суд зобов`язати Концерн «Техвоєнсервіс» в особі ліквідаційної комісії визнати та включити вимоги Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» у розмірі 11673095,05 грн основного боргу та 583993,33 грн пені, що визначено судовим рішенням у справі №13/127, яке набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні у виконавчому провадженні №55003446 від 26.10.2017 на підстав наказу Господарського суду міста Києва від 30.04.2009 у справі №13/127 у Відділі примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби ГТУ юстиції у місті Києві, а також 5481637,93 грн інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, через порушення строків виконання грошового зобов`язання за наказом Господарського суду міста Києва від 30.04.2009 у справі №13/127 до ліквідаційного балансу Концерну «Техвоєнсервіс».

07.12.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд зобов`язати відповідача визнати та включити вимоги Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» у розмірі 11673095,05 грн основного боргу та 583993,33 грн пені, що визначено судовим рішенням у справі №13/127, яке набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні у виконавчому провадженні №55003446 від 26.10.2017 на підстав наказу Господарського суду міста Києва від 30.04.2009 у справі №13/127 у Відділі примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби ГТУ юстиції у місті Києві, а також 5099736,10 грн інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, через порушення строків виконання грошового зобов`язання за наказом Господарського суду міста Києва від 30.04.2009 у справі №13/127, а також 75646,60 грн , стягнутих за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/4307/19, яке залишене без змін апеляційною інстанціє, до ліквідаційного балансу Концерну «Техвоєнсервіс».

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що ним було відмовлено у задоволенні кредиторської вимоги позивача з огляду на відсутність будь-яких оригіналів первинних документів, які б підтверджували існування зобов`язання у Концерну «Техвоєнсервіс».

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як встановлено судом, постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2009 у справі №13/127 позовні вимоги Військового прокурора Житомирського гарнізону задоволено повністю; вирішено стягнути з Державного господарського об`єднання Концерн «Техвоєнсервіс» на користь Державного підприємства «Житомирський ремонтно-механічний завод» 11673095,05 грн. за надані послуги та 583993,33 грн. пені.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.09.2009 постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2009 у справі №13/127 залишено без змін.

Крім того, як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2021, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 у справі №910/4307/19, позов Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» задоволено частково; стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» в особі ліквідаційної комісії 869245 грн. 00 коп. 3% річних, 4154844 грн. 50 коп. інфляційних втрат та 75646 грн. 60 коп. судового збору.

Таким чином, судовим рішенням у справі №13/127, яке набрало законної сили, підтверджується виникнення у відповідача зобов`язання перед позивачем зі сплати 11673095,05 грн. основного боргу та 583993,33 грн. пені (разом 12257088,38 грн).

Також, судовим рішенням у справі №910/4307/19, яке набрало законної сили, підтверджується виникнення у відповідача зобов`язання сплатити на користь позивача комісії 869245 грн. 00 коп. 3% річних, 4154844 грн. 50 коп. інфляційних втрат та 75646 грн. 60 коп. судового збору (разом 5099736,10 грн).

Наведеними обставинами спростовуються доводи відповідача відносно того, що належними доказами, а саме будь-якими первинними документами, не підтверджується виникнення у нього вказаних зобов`язань перед Концерном «Техвоєнсервіс».

При цьому, суд зазначає, що Договір №225/К/112-06-9 від 11.08.2006 не визнано недійсним в судовому порядку.

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.02.2020, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі №910/7867/19, відмовлено у задоволенні позову Концерну «Техвоєнсервіс».

Постановою Верховного Суду від 14.01.2021 рішення Господарського суду Житомирської області від 26.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі №910/7867/19 скасовано, справу №910/7867/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.07.2021 у справі №910/7867/19 відмовлено у задоволенні позову Концерну «Техвоєнсервіс».

Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 мотивувальну частину рішення Господарського суду Житомирської області від 22.07.2021 у справі №910/7867/19 змінено; в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Північно-Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним Договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006, однак відмовив у позові у зв`язку з пропуском позовної давності.

З приводу викладеного, суд зазначає, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (п. п. 51 - 52 рішення Суду у справі «Рябих проти Росії» від 24.06.2003; ухвала суду щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; п. п. 42-44 рішення суду у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2011). Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (п. п. 27 - 34 рішення суду у справі «Праведная проти Росії» від 18.11.2004).

Відповідно до ч. 1 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Враховуючи набрання законної сили рішеннями суду у справах №13/127 та №910/4307/19, які є обов`язковими для виконання та якими стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» в особі ліквідаційної комісії на користь Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» грошові кошти у загальному розмірі 17356824,48 грн, та беручи до уваги відсутність доказів перегляду рішення судів у справах №13/127 та №910/4307/19 за нововиявленими обставинами, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості доводів відповідача про відсутність у нього грошових зобов`язань перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується:

1) за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами;

2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади;

3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 Цивільного кодексу України з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи.

У ч. 8 ст. 111 Цивільного кодексу України зазначено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Цивільного кодексу України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів);

4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Як встановлено судом, 19.09.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про те, що Концерн «Техвоєнсервіс» перебуває в стані припинення (№ запису 9005036, в результаті ліквідації; строк для заявлення вимог кредиторів - до 23.11.2019).

Судом встановлено, що 22.11.2019 позивач направив на адресу відповідача кредиторську вимогу вих. №02/4110 від 22.11.2019, в якій вказав на заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 17738726,31 грн (11673095,05 грн + 583993,33 грн + 5481637,93 грн).

Як вбачається з роздруківки з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (долучена позивачем до позовної заяви), вказана кредиторська вимога не була отримана відповідача та повернулась на адресу позивача.

Цю ж кредиторську вимогу позивач 22.11.2019 направив на адресу Міністерства оборони України (отримана 26.11.2019) та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (отримана 26.11.2019).

Крім того, позивач 11.01.2020 повторно направив на адресу відповідача кредиторську вимогу, яка також не була отримана відповідачем та повернулась на адресу позивача.

02.04.2020 позивач направив на адресу Міністерства оборони України листа вих. №02/851 від 30.03.2020, в якому просив повідомити, чи включена його вимога до проміжного ліквідаційного балансу.

У відповідь на вказаний лист позивач отримав від тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління майна та ресурсів листа №5855/з від 13.04.2020, в якому зазначено, що лист позивача вих. №02/851 від 30.03.2020 було розглянуто спільно з ліквідаційною комісією Концерну «Техвоєнсервіс» та встановлено, що головою ліквідаційної комісії було вирішено відмовити у включенні кредиторських вимог позивача до проміжного ліквідаційного балансу з тих підстав, що за результатами вжитих ліквідаційною комісією заходів виявлена відсутність у відповідача первинної бухгалтерської документації, яка б підтверджувала наявність будь-яких зобов`язань відповідача перед позивачем. Крім того, Господарським судом Житомирської області розглядається справа №910/7867/19 про визнання недійсним Договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006.

Згідно з ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 112 Цивільного кодексу України вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними (ч. 5 ст. 112 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що лист про відмову від включення кредиторських вимог позивач отримав 30.06.2020 (відповідно до вхідного реєстраційного штампу на листі), з огляду на що позивач вчасно звернувся з даним позовом до суду (позов подано до суду 17.07.2020).

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Як зазначив сам позивач, в межах виконавчого провадження з виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №13/127 з відповідача були стягнуті грошові кошти у сумі 24018,60 грн.

Таким чином, оскільки наразі у відповідача відсутній обов`язок сплатити на користь позивача грошові кошти у сумі 24018,60 грн, суд дійшов висновку відмовити у позові Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» в частині зобов`язання відповідача включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» у сумі 24018,60 грн.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача визнати грошові вимоги позивача у заявленій сумі, суд не вбачає підстав для їх задоволення, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Одночасно з цим, статтею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21.05.2012 р. у справі № 6-20цс11, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Виходячи з підстав та предмету позову, беручи до уваги характер порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання відповідача визнати грошові вимоги позивача у даному випадку не призводить до захисту/відновлення прав та законних інтересів Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод», тоді як таким ефективним способом захисту є зобов`язання відповідача включити до проміжного ліквідаційного балансу грошові вимоги кредитора (позивача).

Таким чином, суд дійшов висновку позовні вимоги Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» задовольнити частково та зобов`язати відповідача в особі ліквідаційної комісії включити грошові вимоги позивача до проміжного ліквідаційного балансу на загальну суму 17332805,88 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (у зв`язку з задоволенням позову частково).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Концерн «Техвоєнсервіс» (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код: 33689867) в особі ліквідаційної комісії включити вимоги Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» (12441, Житомирська обл., Житомирський р-н, селище міського типу Новогуйвинське, вул. Дружби народів, буд. 1; ідентифікаційний код: 07620094) у розмірі 11649076 (одинадцять мільйонів шістсот сорок дев`ять тисяч сімдесят шість) грн 45 коп. та 583993 (п`ятсот вісімдесят три тисячі дев`ятсот дев`яносто три) грн 33 коп. пені, що визначено судовим рішенням у справі №13/127, а також 5024089 (п`ять мільйонів двадцять чотири тисячі вісімдесят дев`ять) грн 50 коп. інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, через порушення строків виконання грошового зобов`язання за наказом Господарського суду міста Києва від 30.04.2009 у справі №13/127, а також 75646 (сімдесят п`ять тисяч шістсот сорок шість) грн 60 коп. судового збору, стягнутих за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/4307/19, до проміжного ліквідаційного балансу Концерну «Техвоєнсервіс».

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код: 33689867) на користь Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» (12441, Житомирська обл., Житомирський р-н, селище міського типу Новогуйвинське, вул. Дружби народів, буд. 1; ідентифікаційний код: 07620094) судовий збір у розмірі 2099 (дві тисячі дев`яносто дев`ять) грн 09 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 17.01.2022.

Суддя О.М. Спичак