РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2022Справа № 910/15571/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши матеріали справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілвер Бюро»

про стягнення 13 527, 08 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 13 527, 08 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків та спосіб їх усунення.

26.10.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» надійшла заява про усунення недоліків, якою позивач усунув недоліки зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 05.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи поставлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

02.12.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілвер Бюро» надійшов відзив на позовну заяву.

Частиною 2 ст. 161 ГПК України встановлено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ГПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Враховуючи те, що відповідачем до відзиву не долучено доказів направлення копії відзиву позивачу, то він підлягає залишенню без розгляду.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

При цьому Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника Рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України № 4469/07 від 02.05.2013 та Рішення Європейського Суду з прав людини від 15.03.2012 Папазова та інші проти України, (заява № 32849/05 від 19.08.2005, №20796/06 від 19.04.2006, №14347/07 від 20.03.2020, №40760/07, від 08.08.2007).

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 5011-46/18261-2012.

Суддя Алєєва І.В. у період з 31.12.2021 по 14.01.2022 перебувала у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (далі - Страховик/Позивач) та Публічним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» (далі - Страхувальник) був укладений генеральний договір добровільного страхування ваіпажів № 009088/2701/0000001 предметом якого є майнові інтереси Страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням вантажем - Трансформатор ТМН-10000/35-У1 в/з Т 10323/1К-04, № 1631196 (згідно сертифікату № 194 від 09.09.2020 до договору страхування).

17.04.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сілвер Бюро» (далі - Експедитор/Відповідач) та Приватним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» (далі - Замовник) укладено договір транспортного експедирування № DL001684/009-Tz118.

Предметом договору транспортного експедирування є надання Експедитором Замовнику послуг, пов`язаних з організацією та перевезенням вантажів.

На виконання умов договору транспортного експедирування № DL001684/009-Tz118 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сілвер Бюро» організував перевезення вантажу який належав Приватному акціонерному товариству «Запоріжтрансформатор» згідно заявки № 13 від 17.09.2020 року та товарно - транспортної накладної № 083427/083428/1 від 21.09.2020 року, відвантажувальної специфікації № 1 від 29.09.2020 року де перевізником виступав ПП ТК «Східний Експрес» (вантаж трансформатор ТМН-10000/35-У1). Вантаж прйнятий до перевезення без зауважень.

В подальшому, в місці розвантаження (Хмельницька обл, м. Славута, вул. Петра Сагайдачного, буд. 3) представником вантажоодержувача ТОВ «РОДОС» було виявлено протікання трансформаторного масла з боку трансформатора через тріщину біля зовнішньої зони.

Як зазначає позивач у позовній заяві, пошкодження вантажу відбулось в процесі його перевезення, внаслідок не забезпечення перевізником безпечних умов перевезення.

Про пошкодження вантажу складено акт виявлення дефектів товару № б/н від 23.09.2020 року.

Оскільки пошкоджений вантаж - трансформатор ТМН-10000/35-У1, був застрахований договором добровільного страхування вантажів № 009088/2701/0000001, укладеного 29.09.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та ПРАТ «Запоріжтрансформатор» то ПРАТ «СК «УНІКА» на підставі страхового акта № 00375829 від 20.11.2020, здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПРАТ «Запоріжтрансформатор» в розмірі 13 527, 08 грн.

На момент пошкодження вантажу трансформатора ТМН-10000/35-У1, цивільно - правова відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілвер Бюро», як експедитора, була застрахована договором страхування відповідальності транспортного оператора № 202000692.20, укладеного між АТ «СК «ІНГО» та ТОВ «Сілвер Бюро», то ПРАТ «СК «УНІКА» звернулась до АТ «СК «ІНГО» із заявою про виплату страхового відшкодування за договором № 202000692.20.

Листом № 333 від 16.02.2021 року ПРАТ «СК «ІНГО» повідомило ПРАТ «СК «УНІКА», що пошкодження вантажу трансформатора ТМН-10000/35-У 1, не є страховим випадком визначеним умовами договору страхування відповідальності транспортного оператора № 202000692.20, а тому відсутні правові підстави для виплати суми страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до Господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача, як особи відповідальної за завданий збиток, суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 13 527, 08 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

Згідно ст. 932 Цивільного кодексу України, Експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Частина 3 статті 14 Закону України «Про транспортно - експедиційну діяльність» Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з положеннями статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися судом у кожному конкретному випадку.

Долучені до позовної заяви акти про виявлення дефектів товару від 23.09.2020 та від 01.10.2020 складені представниками ПРАТ «Запоріжтрансформатор» та ТОВ «Родос» (Вантажоотримувач) без залучення до складання таких актів Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілвер Бюро», як експедитора та ПП ТК «Східний Експрес», як перевізника.

Як зазначалось вище, приписами статті 993 далі ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" визначено перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Так, відповідно до документів наявних в матеріалах справи, в них відсутні докази на встановлення вини Відповідача, зокрема належним чином складених актів, висновків експертиз де буде встановлено, що пошкодження товару було здійснено з вини відповідача, а відтак у Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілвер Бюро» не виникає обов`язку відшкодувати Позивачу заявлену до стягнення суму страхового відшкодування.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статті 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів статті 129 ГПК України судові витрати у зв`язку із відмовою від позову покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Витрати по сплаті судового зору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва