РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 м. КиївСправа № 910/15692/21

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ";

до: акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ";

про: стягнення 25.798,50 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - відповідач) про стягнення 25.798,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем здійснене порушення правил перевезення вантажу, що призвело до фіксування вказаного порушення та виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 25.798,50 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/15692/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позовні вимоги відхилив з урахуванням невиконання позивачем вимог щодо досудового врегулювання спору, відповідно до вимог угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення. Також в поданому відзиві відповідачем подано контррозрахунок заявленої до стягнення суми.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про дотримання досудового врегулювання спору та часткове визнання позовних вимог відповідачем.

Клопотання позивача про залучення до участі у справі товариства з обмеженою відповідальністю "СХІДТЕПЛО БУД" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача судом відхилене, оскільки рішення суду у даній справі жодним чином не вплине на права та обов`язки такого товариства.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як покупцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "СХІДТЕПЛО БУД", як постачальником, укладено договір від 04.12.2020 № 344, відповідно предмету якого постачальник зобов`язується поставити позивачу товар, а останній зобов`язується прийняти та оплатити такий товар (вугілля та дрібняк коксовий (ДК 021:2015 Код 09110000-3).

Відповідно до накладної № 10006060/021220/0114136, відправка № 30135918, відправником (товариством з обмеженою відповідальністю "ГРУПОВА ЗБАГАЧУВАЛЬНА КОМПАНІЯ "КАРБОН") зі станції РЖД ЗАМЧАЛОВО на станцію "ЗАПОРІЖЖЯ-ЛІВЕ" (отримувач - позивач) відправлено вантаж "антрацит" у вагоні № 62842786 РЖД у кількості 73.000 кг., який, відповідно до календарного штемпеля на вказаній накладній, прибув на станцію призначення 31.12.2020.

При оформленні та видачі вантажу, на станції "ЗАПОРІЖЖЯ-ЛІВЕ" складений комерційний акт про недостачу вантажу у вагоні № 62842786 РЖД на 6.580 кг.

Вказані обставини призвели до зверненні позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 25.798,50 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням наступного.

Приписами частини 2 статті 10 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 із подальшими змінами) (далі - Угода).

Положеннями § 2 статті 37 Угоди визначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, недостачу, ушкодження (псування) вантажу з моменту прийняття вантажу до перевезення до моменту його видачі. Обставини, які є підставою для виникнення відповідальності перевізника за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу, засвідчуються комерційним актом.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Положеннями п. 114 Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затвердженими наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1 % (від маси зазначеної в перевізних документах щодо мінерального палива).

Враховуючи норми природної втрати під час перевезення, яка відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів для вантажів нестача вантажу у вагоні № 62842786 РЖД за накладною № 10006060/021220/0114136 становить (6.580-730) 5.850 кг. або 5,85 т.;

Вартість однієї тони відвантаженого вантажу у вагоні № 62842786 РЖД за накладною № 10006060/021220/0114136 становить 4.410,00 грн., відповідно до рахунку від 27.12.2020 № 27/12 та специфікації від 31.12.2020 № 5 до договору від 04.12.2020 № 344.

Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 25.798,50 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов судом відхилені з огляду на наступне.

Параграфом 1 статті 46 Угоди визначено, що позов може бути пред`явлений тільки після пред`явлення відповідної претензії та тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі дійсної Угоди належить тій особі, яка має право пред`явлення претензії до перевізника.

Положеннями параграфів 7, 8 статті 46 Угоди передбачено, що перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь та при повному або частковому визнанні претензії сплатити відповідну суму. При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє підстави відхилення претензії та одночасно повертає документи, які додані до претензії.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з претензією від 08.02.2021 № 25-20/229 на яку відповідач надав відповідь від 23.02.2021 № ЦМ-Ю 15/131 в якій зазначив про недостатній обсяг наданих документів.

Враховуючи викладені обставини судом відхилені доводи відповідача про порушення позивачем досудового врегулювання спору за Угодою.

Вартість однієї тони відвантаженого вантажу у вагоні № 62842786 РЖД за накладною № 10006060/021220/0114136 визначений позивачем вірно, а саме: на підставі рахунку від 27.12.2020 № 27/12 та специфікації від 31.12.2020 № 5 до договору від 04.12.2020 № 344.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5, ідентифікаційний код: 40075815) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ" (Україна, 69600, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ ТЕПЛИЧНА, будинок 18, ідентифікаційний код: 38983006) заборгованість в сумі 25.798 (двадцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн. 50 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2.270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац