ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2022 р. Справа № 910/9340/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Владимиренко С.В.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Громадської організації "Вільна адвокація"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.11.2021

у справі №910/9340/21 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Громадської організації "Вільна адвокація"

до Фонду державного майна України

про визнання недостовірною публічної інформації та зобов`язання спростувати недостовірну публічну інформацію

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Лобіков Д.В., адв., посв. №1334 від 02.04.2002;

- відповідача Бабій А.Б., представник за витягом;

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація "Вільна адвокація" (надалі позивач/скаржник/ГО) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України (надалі відповідач/Фонд) про визнання недостовірною публічної інформації оприлюдненої відповідачем в біографічній довідці заступника Голови Фонду державного майна України ОСОБА_1, розміщеній на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, а саме: "Член Professional Government Association Ukraine. Має ступінь МВА від Лондонської бізнес школи (Великобританія) та МВА від Колумбійського університету Нью-Йорку (США)"; зобов`язання Фонду державного майна України спростувати недостовірну публічну інформацію, оприлюднену відповідачем в біографічній довідці заступника Голови Фонду державного майна України ОСОБА_1, розміщеній на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, а саме: " Член Professional Government Association Ukraine. Має ступінь МВА від Лондонської бізнес школи (Великобританія) та МВА від Колумбійського університету Нью-Йорку (США)" шляхом видалення цих недостовірних відомостей на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оприлюднена відповідачем публічна інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, докази на обґрунтування такої публічної інформації відповідачем на офіційному веб-сайті не наведені, а у відкритих джерелах, зокрема, у мережі Інтернет взагалі відсутні.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивачем не аргументовано та не надано жодних доказів на підставі яких, на думку позивача, наведена публічна інформація на офіційному веб-сайті Фонду щодо ОСОБА_1 є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 закрито провадження у справі №910/9340/21 за позовом Громадської організації "Вільна адвокація" до Фонду державного майна України про визнання недостовірною публічної інформації та зобов`язання спростувати недостовірну публічну інформацію. Роз`яснено Громадській організації "Вільна адвокація", що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Громадська організація "Вільна адвокація", не погодившись із зазначеною ухвалою, звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права та неповно з`ясовні обставини, що мають значення для справи, оскільки Фонд зобов`язаний надавати і оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію; між Фондом та позивачем існують правовідносини, що передбачені та регламентовані Конституцією, Законами України "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації", тому в разі порушення Фондом їх приписів розгляд спорів з таких правовідносин здійснюється в порядку господарського судочинства; крім цього, у підготовчому засіданні судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку із необґрунтованістю доводів, викладених у клопотанні; фактично підготовче провадження не закривалось, наявні у матеріалах справи докази судом не досліджувались.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9340/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Громадської організації "Вільна адвокація" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №910/9340/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

13.12.2021 матеріали справи №910/9340/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації "Вільна адвокація" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №910/9340/21; розгляд справи №910/9340/21 призначено на 12.01.2022.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 №09.1-08/56/22 відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/9340/21 у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Владимиренко С.В., Євсіков О.О.

Враховуючи зміну складу суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 справу №910/9340/21 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі; розгляд справи призначено на 12.01.2022.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи вбачається та, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначив, що до Громадської організації "Вільна адвокація" від члена останньої - ОСОБА_2, яка також є акціонером АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", надійшло звернення щодо протиправного, на її думку, призначення ОСОБА_1 заступником Голови Фонду державного майна України - центрального органу виконавчої влади, що контролює і здійснює управління господарською діяльністю АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", а також оприлюднення на офіційному сайті Фонду державного майна України недостовірної інформації у біографічній довідці заступника Голови Фонду державного майна України ОСОБА_1

У вказаному зверненні член Громадської організації "Вільна адвокація" ОСОБА_2, з метою захисту її права, зокрема, на отримання достовірної інформації, просила Громадську організацію звернутись до суду, відповідно до п. 4.1.2 Статуту, з позовом про визнання недостовірною публічної інформації з біографічної довідки заступника Голови Фонду державного майна України - ОСОБА_1, оприлюдненої на офіційному сайті Фонду державного майна України, та спростування такої недостовірної інформації.

Зі змісту Статуту Громадської організації "Вільна адвокація" вбачається, що вказана громадська організація створена на добровільних засадах на підставі спільних інтересів фізичних осіб, що поділяють мету і завдання цієї організації, а саме - захист прав та свобод членів, задоволення суспільних, економічних, соціальних та інших інтересів організації та інших осіб.

Відповідно до п. 4.1.2. Статуту Громадської організації "Вільна адвокація" остання для здійснення своїх цілей і завдань має право представляти і захищати права і законні інтереси своїх членів (на безоплатній основі) в органах державної влади і місцевого самоврядування, громадських органах та в судах, а також перед іншими фізичними та юридичними особами всіх форм власності.

Як вбачається з матеріалів справи, Фонд під час підготовчого провадження було подано клопотання про закриття провадження у справі, у звязку з тим, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, обгрунтоване відсутністю у позивача підстав для звернення до суду в інтересах ОСОБА_2 та відсутністю порушеного права позивача, яке може бути відновлено в судовому порядку.

У задоволенні вказаних клопотань було відмовлено протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 закрито провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 статті 231 ГПК України; зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що судом першої інстанції роз`яснено Громадській організації "Вільна адвокація", що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала мотивована тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки даний позов було подано позивачем з метою захисту немайнових інтересів ОСОБА_2 , як фізичної особи, з метою захисту її особистого права на отримання достовірної публічної інформації.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статями 5, 7, 8 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною 4 статті 236 ГПК України, положення якої кореспондуються з положеннями ч. 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (така правова позиція наведена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №920/40/19, від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц та №372/51/16-ц).

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто, сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Згідно з ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (подібний за змістом правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18).

Предметом розгляду даного спору є вимоги позивача про визнання інформації недостовірною і зобов`язання відповідача спростовувати цю інформацію, а зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою подання позову є звернення члена Громадської організації (позивача) ОСОБА_2, поданого з метою захисту Громадською організацією її прав шляхом звернення до суду із даним позовом.

Згідно із ч. 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

При цьому Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у параграфі 24 свого рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями визначення судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

Подібний висновок викладено, зокрема, але не виключно, в численних постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №922/88/20, від 26.05.2020 у справі №908/299/18, від 19.05.2020 у справі №910/23028/17, від 28.01.2020 у справі №50/311-б, від 15.06.2021 у справі №904/6125/20, від 27.04.2021 у справі №591/5242/18, від 23.03.2021 у справі №367/4695/20.

Відповідно до ч. 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними (така правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2021 у справі №910/3616/21).

За змістом ч.ч. 1 - 3 статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №646/6644/17 зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

У постанові від 07.04.2020 у справі №904/6125/20, предметом розгляду якої було питання представництва громадською організацією прав та охоронюваних законом інтересів своїх членів, Велика Палата Верховного Суду зробила наступні висновки:

- відповідно до статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання" громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів; за організаційно-правовою формою воно утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку;

- частиною 2 статті 21 цього Закону встановлено, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи наділено правами бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об`єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об`єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об`єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

- отже, засновники (учасники) громадського об`єднання зі статусом юридичної особи наділяють таке об`єднання певними повноваженнями (компетенцією), що не виключає делегування йому функцій представництва для захисту їхніх прав та інтересів у правовідносинах із третіми особами, в тому числі щодо судового захисту;

- як вбачається зі змісту позовної заяви, ГО "Юристи за екологію" звернулася до суду з позовом у цій справі на захист прав сорока восьми фізичних осіб на проживання у безпечному довкіллі з вимогами про стягнення на користь цих осіб моральної та матеріальної шкоди. Відтак виконання цього рішення пов`язане із задоволенням майнових вимог щодо фізичних осіб. Отже, у зазначеному спорі позивач у статусі громадської природоохоронної організації захищає не власні інтереси як юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - членів ГО "Юристи за екологію" та представляє їхні інтереси в суді на підставі положень Орхуської конвенції;

- між ГО "Юристи за екологію" та відповідачами - гірничодобувними підприємствами, що здійснюють негативний вплив на довкілля регіону проживання фізичних осіб, які об`єдналися у ГО "Юристи за екологію" задля захисту своїх екологічних прав, відсутні господарські правовідносини в розумінні статті 3 ГК України, наявність яких є визначальним при віднесенні спору між юридичними особами до компетенції господарських судів;

- Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач як природоохоронна громадська організація, представляючи інтереси своїх членів - фізичних осіб, помилково визначив належність цього спору до господарської юрисдикції з посиланням на відповідність його суб`єктного складу вимогам статті 4 ГПК України. Позов у цій справі подано громадською організацією в інтересах сорока восьми фізичних осіб згідно з переліком, визначеним як додаток 1 до позовної заяви, задля захисту їх екологічних прав, тобто в інтересах фізичних осіб, які є членами позивача, а не на захист його власних інтересів як юридичної особи;

- аналізуючи характер правовідносин, з яких виник спір у цій справі, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що спірні правовідносини виникли між фізичними особами, які, стверджуючи про заподіяння їм матеріальних збитків та моральної шкоди за результатами господарської діяльності відповідачів - юридичних осіб, уповноважили на представництво своїх інтересів створену ними громадську організацію. У зазначеному спорі громадська природоохоронна організація, звернувшись з позовом до відповідачів про відшкодування збитків та моральної шкоди, реалізувала передбачені її статутними завданнями представницькі функції щодо захисту екологічних прав фізичних осіб - членів такої організації, які було порушено відповідачами. Отже, сторони в цій справі, незважаючи на наявність у них статусу юридичних осіб, не були пов`язані господарськими правовідносинами в розумінні статті 3 ГК України.

Отже, виходячи зі змісту звернення ОСОБА_2 №012/21 від 03.06.2021, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даний позов було подано позивачем з метою захисту немайнових інтересів останньої, а саме, її прав громадянина України, члена Громадської організації "Вільна адвокація" та акціонера АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", як фізичної особи, з метою захисту її особистого права на отримання достовірної публічної інформації, що в свою чергу спростовує доводи позивача про віднесення цього спору до юрисдикції господарських судів.

Зі змісту позовної заяви також вбачається, що вона була подана саме у зв`язку та на підставі звернення ОСОБА_2 , а не з особистого наміру Громадської організації "Вільна адвокація" захистити свої права як юридичної особи щодо доступу до достовірної інформації, тому між позивачем та відповідачем відсутні господарські правовідносини і позивач помилково визначив належність цього спору до господарської юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не досліджував докази, на які посилався в оскаржуваній ухвалі, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки зі змісту протоколів підготовчого судового засідання вбачається, що судом першої інстанції здійснювався розгляд клопотання відповідача про закриття провадження, в якому відповідач вважав, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, і клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та досліджувались докази, наявні у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи наведені положення чинного законодавства та правові позиції Великої Палати Верховного Суду, апеляційний господарський суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що даний спір підлягає вирішенню не в порядку господарського судочинства, а у порядку цивільного судочинства, тому провадження у справі правомірно закрито місцевим господарським судом.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

Отже, за встановлених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 271, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Вільна адвокація" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №910/9340/21 без змін.

2. Справу №910/9340/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.01.2022.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді С.В. Владимиренко

О.О. Євсіков