ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.01.2022 Справа №905/1647/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Фурсової С.М.

при секретарі судового засідання Друккер Д.Д.

розглянувши матеріали позовної заяви Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго (01001, м.Київ, площа Івана Франка, 5; адреса для листування: 01032, м.Київ, вул.Жилянська, 83/53; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фаєплон (87526, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 4; )

про стягнення 61 609,52 гривень, -

за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ

Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фаєплон, м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення 61 609,52 гривень, з яких сума заборгованості 59 316,47 гривень, 3% річних у сумі 512,77 гривень та інфляційних втрат у сумі 1 780,28 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про надання послуги з централізованого постачання гарячої води №10101 від 21.01.2019 в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт.

Ухвалою суду від 02.09.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк заявнику для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду від 02.09.2021 на адресу господарського суду 13.09.2021 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1647/21, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Судове засідання призначено на 13.10.2021, встановлено строк сторонам для надання суду заяв по суті справи, доказів.

На адресу суду 27.09.2021 від представника позивача надійшло клопотання, в якому просить суд долучити до матеріалів справи реєстр оплат ТОВ "Водоканал-сервіс" за період з січня 2019 року по серпень 2021 року.

Ухвалою суду від 13.10.2021 відкладено розгляд справи на 29.10.2021 об 11:00 год.; продовжено сторонам строк для надання суду заяв по суті справи, доказів

Ухвалою суду від 29.10.2021 вирішено розгляд справи №905/1647/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 16.11.2021 об 11:30 год.

До суду 16.11.2021 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи, зокрема, реєстр оплат відповідачем, розрахунок 3% річних тощо.

Ухвалою суду від 16.11.2021 відкладено підготовче засідання на 07.12.2021 об 11:00 год.; продовжено сторонам строк для надання суду заяв по суті справи, доказів.

На адресу суду 19.11.2021 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначене на 16.11.2021 об 11-30год. Суд розглянув дане клопотання встановив, що воно залишається судом без розгляду оскільки судове засідання призначене на 16.11.2021 вже минуло.

Ухвалою суду від 07.12.2021 судом вирішено закрити підготовче провадження у справі №905/1647/21 та призначити розгляд справи по суті на 23.12.2021 об 11:00 год.

Листом Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 повідомлено сторін про те, що через тривалий та тісний контакт з особою, що захворіла на COVID-19 та з метою запобігання поширення інфекції та ізоляції контактних осіб, судді Фурсовій С.М. встановлено дистанційну роботу, у зв`язку з чим, судове засідання, призначене на 23.12.2021 об 11:20 год. відбудеться 17.01.2022 о 17:00 год.

У судове засідання 17.01.2022 сторони не з`явились.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи №905/1647/21 ухвали господарського суду від 15.09.2021, 16.11.2021, 07.12.2021 були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: 87526, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 4, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, поштове відправлення, адресоване на адресу відповідач, підприємством поштового зв`язку повернуто до суду із зазначенням причини повернення: неправильно зазначена (відсутня) адреса.

Суд вважає за необхідне зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу.

У разі якщо копію прийнятого судового рішення направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.04.2018 у справі №916/3188/16, відповідно до якої сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, яку суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки в судові засідання, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Разом з тим, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалами по справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі Судової влади України.

Судом було вжито всіх належних способів в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України для повідомлення учасників справи про розгляд справи.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенрго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії/надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП "Київтеплоенрго".

21.01.2019 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (далі сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОДОКАНАЛ-СЕРВІС", на теперішній час - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАЄПЛОН" (далі сторона 2) укладено договір про надання послуги з централізованого постачання гарячої води №10101 (далі-договір), відповідно до п.п.1.1. якого сторона 1 зобов`язується надати стороні 2 послугу з централізованого постачання гарячої води у будинку(ах), підключеному(их):

- від центрального або індивідуального теплового пункту (надалі ЦТП або ІТП), який перебуває на балансі (у володінні, управлінні, експлуатації та/або користуванні) «сторони 1»;

- або від ІТП, який перебуває на балансі (у володінні, управлінні, експлуатації та/або користуванні) «сторони 2», а «сторона 2» зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Відповідно до п. 1.5. договору характеристика об`єкта(ів), якому(им) надається послуга з централізованого постачання гарячої води:

- адреса об`єкта на який здійснюється надання послуги: вул. Малевича Казимира, буд.83 (будинок житловий);

- тип, адреса та балансова належність ЦТП/ІТП (необхідне зазначити), від якого підключена система централізованого постачання гарячої води об`єкта: ЦТП, вул. Малевича Казимира, буд.83.

Інші характеристики об`єкта, якому надається послуга з централізованого постачання гарячої води зазначені у Додатку 1 до цього договору.

Точкою продажу послуги з централізованого постачання гарячої води є межа розподілу балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що зазначена в Додатках 2, 3 до цього Договору (п. 1.6. договору).

Згідно п. 2.1.1 договору обсяг послуги з централізованого постачання гарячої води у м3 визначається за показаннями будинкових засобів обліку гарячої води, що занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (надалі засоби обліку) та встановлені на межі розподілу балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п. 2.1.5 договору зняття показань засобів обліку гарячої води, зазначених в п. 2.1.1. договору, здійснюється стороною 2 у період з 25 по 27 число поточного розрахункового періоду (місяця).

Згідно п. 2.1.8 договору показання засобів обліку гарячої води (або засобів обліку холодної води, що йде на підігрів) надаються стороною 2 до Центрів Обслуговування Споживачів (ЦОС) за територіальною ознакою не пізніше 28 числа поточного розрахункового періоду (місяця).

У випадку порушення сторони 2 умов п. 2.1.8 цього договору, сторона 1 визначає обсяг послуги з централізованого постачання гарячої води відповідно до п. 2.1.2.1./2.1.2.3 цього договору (п. 2.1.9 договору).

Відповідно до п. 2.2.1.3 договору з 01.01.2019 тарифи затверджені Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.12.2018 № 2340 для управителів багатоквартирних будинків:

- за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання 95,35 грн/м3 (з ПДВ);

- за відсутності рушникосушильників 88,2 грн/м3 (з ПДВ).

У разі зміни тарифів оплата за послугу з централізованого постачання гарячої води здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію, що оприлюднені у засобах масової інформації, без внесення змін до цього договору (п. 2.2.2. договору).

Згідно п. 2.2.3 договору сторона 2 щомісячно, з 10 по 15 число місяця, наступного за розрахунковим, отримує в Центрі обслуговування споживачів СП «Енергозбут» за територіальною ознакою:

- рахунок на оплату із зазначенням величини фактично спожитої послуги з централізованого постачання гарячої води, визначеної в м3, та її вартості за розрахунковий період (місяць), за кожною тарифною групою окремо;

- акт надання послуги з централізованого постачання гарячої пари

Отриманий акт надання послуги з централізованого постачання гарячої води сторона 2 має підписати, оформити та належним чином повернути на адресу сторони 1 протягом п`яти днів з дати отримання (п. 2.2.4 договору).

Відповідно до п. 2.2.6 договору у разі неотримання стороною 2 у порядку, встановленому п. 2.2.3 договору акту надання послуги з централізованого постачання гарячої води у сторони 1, не отримання стороною 1 підписаного акту надання послуги з централізованого постачання гарячої води та обґрунтованих заперечень до нього у строки, встановлені пунктом 2.2.4 договору, акт надання послуги з централізованого постачання гарячої води вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

У разі додаткового направлення (сторона 2 самостійно не отримала у сторони 1, централізована доставка тощо) стороною 1 актів надання послуги з централізованого постачання гарячої води та рахунків на оплату, таке направлення не змінює строків та порядку надання обґрунтованих заперечень чи здійснення оплати, визначених умовами даного договору.

Згідно п. 2.2.11 договору сторона 2 забезпечує своєчасну, не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату за послугу з централізованого постачання гарячої води на рахунок із спеціальним режимом використання сторони 1 за кожною тарифною групою окремо.

Оплата заборгованості за спожиту послугу з централізованого постачання гарячої води минулих періодів зараховується першочергово (п. 2.2.13 договору).

Відповідно до п. 3.3.2 договору сторона 2 зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість спожитої послуги з централізованого постачання гарячої води.

Сторона 2 зобов`язується оформити належним чином акт надання послуги з централізованого постачання гарячої води, акт звіряння взаєморозрахунків на початок розрахункового періоду та повернути один примірник стороні 1 протягом п`яти днів з моменту одержання (п. 3.3.9 договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони погодили, що цей договір з усіма додатками, що є його невід`ємними частинами, набуває чинності з 01.05.2018 року та діє до 01.06.2019 року (п. 6.1. договору).

Згідно п. 6.3 договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодною із сторін не буде письмово заявлено про його припинення.

Вищезазначений договір та додатки до нього підписані представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було надано послуги з теплопостачання, що підтверджується актами надання послуг з централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ) за: січень 2019 року від 31.01.2019 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, лютий 2019 року від 28.02.2019 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, березень 2019 року від 31.03.2019 на суму 56 136,91 гривень (з урахуванням перерахунку по кількості за листопада 2018 року) з ПДВ, квітень 2019 року від 30.04.2019 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, травень 2019 року від 31.05.2019 на суму 4 557,73 гривень з ПДВ, червень 2019 року від 30.06.2019 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, липень 2019 року від 31.07.2019 на суму 7 713,81 гривень з ПДВ, серпень 2019 року від 31.08.2019 на суму 8 766,48 гривень з ПДВ, жовтень 2019 року від 31.10.2019 на суму 10 169,08 гривень з ПДВ, січень 2020 від 31.01.2020 на суму 9 022,02 гривень з ПДВ, лютий 2020 року від 28.02.2020 на суму 8 261,12 гривень з ПДВ, березень 2020 року від 31.03.2020 на суму 7 608,93 гривень з ПДВ, квітень 2020 року від 30.04.2020 на суму 10 217,70 гривень з ПДВ, травень 2020 року від 31.05.2020 на суму 6 311,22 гривень з ПДВ, червень 2020 року від 30.06.2020 на суму 7 363,88 гривень з ПДВ, липень 2020 року від 31.07.2020 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, серпень 2020 року від 31.08.2020 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, вересень 2020 року від 30.09.2020 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, жовтень 2020 року від 31.10.2020 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, листопад 2020 року від 30.11.2020 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, січень 2021 року від 31.01.2021 на суму 21 739,80 гривень (з урахуванням перерахунку по кількості за грудень 2020 року) з ПДВ, лютий 2021 року від 28.02.2021 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, березень 2021 року від 31.03.2021 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, квітень 2021 року від 30.04.2021 на суму 10 869,90 гривень з ПДВ, травень 2021 року від 31.05.2021 на суму 5 961,28 гривень з ПДВ, червень 2021 року від 30.06.2021 на суму 2 536,31 гривень з ПДВ.

Як зазначає позивач, відповідачем було здійснено частково оплату за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з січня 2019 по червень 2021 в розмірі 59 316,47 гривень.

Наведені обставини зумовили звернення позивача із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.

Згідно ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частин першої, другої статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч.1 ст.174 ГК України).

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Положеннями ч.1 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

У відповідності до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір про надання послуги з централізованого постачання гарячої води № 10101 від 21.01.2019 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося, згідно п. 2.2.11 договору сторона 2 забезпечує своєчасну, не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату за послугу з централізованого постачання гарячої води на рахунок із спеціальним режимом використання сторони за кожною тарифною групою окремо.

Як встановлено судом, факт постачання позивачем гарячої води за договором підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг з централізованого постачання гарячої води за період з січня 2019 року по червень 2021 року на загальну суму 296 805,07 гривень. Разом з тим, суд відзначає, що акти надання послуг не підписані представником відповідача.

Відповідно до п. 2.2.6 договору у разі неотримання стороною 2 у порядку, встановленому п. 2.2.3 договору акту надання послуги з централізованого постачання гарячої води у сторони 1, не отримання стороною 1 підписаного акту надання послуги з централізованого постачання гарячої води та обґрунтованих заперечень до нього у строки, встановлені пунктом 2.2.4 договору, акт надання послуги з централізованого постачання гарячої води вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Судом досліджено розрахунок заборгованості за послуги з постачання гарячої води та встановлено, що відповідачем здійснювались часткові оплати за теплову енергію, поставлену на підставі договору №10101 у загальній сумі 237 448,60 гривень, що підтверджується реєстром оплат ТОВ «ВОДОКАНАЛ-СЕРВІС» () (по о/р 10101 за період з 01.01.2019 по 31.08.2021) та існує заборгованість у розмірі 59 316,47 гривень.

Водночас, відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження відключення від теплопостачання об`єктів визначених у договорі, а тому у відповідача існує обов`язок щодо відшкодування вартості спожитої теплової енергії.

Враховуючи, що за умовами пункту 2.2.11. договору оплата послуг - не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, строк оплати за теплову енергію за період січень 2019 року червень 2021 року є таким, що настав.

Під час розгляду справи відповідачем не спростовано належними, допустимими та достовірними доказами відомостей щодо обсягів отриманої теплової енергії, нарахування боргу. Споживач не надав суду доказів в підтвердження сплати ним заборгованості чи її існування у меншому ніж розраховано постачальником обсязі.

Водночас, матеріали справи не містять і доказів направлення позивачу відповідачем заперечень або претензії щодо кількості, якості чи вартості поставленої теплової енергії.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що факт споживання теплової енергії у визначених позивачем обсягах відповідачем не спростовано, строк оплати відповідно до договору настав, доказів оплати у повному обсязі відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 59 316,47 гривень є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 512,77 гривень та інфляційних втрат у сумі 1 780,28 гривень суд зазначає наступне.

Позивачем надано до матеріалів справи уточнений розрахунок 3% річних, в якому позивачем нараховані 3% річних в сумі 367,32 гривень. При цьому заяв про зменшення розміру позовних вимог в порядку визначеному ГПК України до суду не надходило. Таким чином, суд розглядає позовні вимоги у заявленій позивачем у позовній заяві сумі.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нараховано 3 % річних в сумі 512,77 гривень та інфляційні втрати у сумі 1 780,28 гривень.

У розрахунку 3% річних та інфляційної складової за прострочення виконання зобов`язань з оплати за затримку послуг централізованого постачання гарячої води, поставлено за період з 01.01.2019 по 30.06.2021 позивачем, зокрема, зазначено: періоди (місяць, рік), суми на які здійснюються нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, кількість днів прострочення, які відповідають визначеним періодам, сальдо на початок місяця, сальдо на кінець місяця.

При цьому, вказані позивачем у розрахунку періоди (01.01.2019-31.01.2019 … 01.06.2021-30.06.2021 тощо) є фактично періодами надання послуг по кожному акту окремо, а не періодами прострочення виконання зобов`язань за такими актами, які мають брати свій початок з 26 числа місяця наступного за розрахунковим, оскільки оплата послуг за умовами договору має здійснюватися - не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Отже, для розрахунку інфляційний втрат не можуть застосовуватися періоди, визначені позивачем, оскільки у визначені ним періоди прострочення виконання зобов`язань не відбулось, тоді як чинним законодавством передбачено нарахування інфляційних витрат за час прострочення. Крім того, позивачем у розрахунку інфляційних втрат не враховано періоди де мала місце дефляція.

Разом з цим, як вбачається зі змісту наданого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, у період з січня 2019 року вересень 2020 року відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості за договором. Отже, сума боргу змінювалась протягом загального періоду розрахунків у зв`язку з частковим погашенням відповідачем сум основного зобов`язання.

Суд враховує, що при зверненні до суду з такими вимогами, саме позивач самостійно обирає як суму боргу, так і період нарахування 3% річних, інфляційних (прострочку боржника), оскільки це відноситься до предмету позову. Це є правом позивача, а суд перевіряє обґрунтованість наданого розрахунку та його відповідність як нормам права, так і конкретним фактичним обставинам кожної справи.

Водночас у разі якщо розрахунок таких вимог проведено позивачем з урахування часткових оплат, їх розмір має бути доведений позивачем. Фактом підтвердження господарської операції з часткової оплати заборгованості є первинні документи, а не сам розрахунок штрафних санкцій, оскільки зазначення у розрахунку відомостей про здійснені оплати в тій чи іншій сумі, не свідчить про наявність факту такої господарської операції саме в сумі зазначеній у розрахунку. Суд має пересвідчитись у правильності прийнятої до обрахунку суми боргу, яка існувала до наступної здійсненої відповідачем оплати та кожної наступної суми боргу (за вирахуванням оплати), на яку здійснюються відповідні нарахування за кожен наступний період.

Отже, позивачем не доведено наявності заборгованості відповідача у визначені ним періоди в сумах, на які позивач здійснює відповідні нарахування. Письмових пояснень щодо визначення за основу для проведених нарахувань вказаних у розрахунку сум наданий розрахунок не містить. Будь-яких первинних документів в підтвердження визначених сум та періодів здійснення відповідних нарахувань суду не надано.

Приймаючи до уваги факт не надання позивачем в порядку визначеному ГПК України доказів на підтвердження вихідних даних зазначених в розрахунку, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 1 780,28 гривень та 3% річних в розмірі 512,77 гривень підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю.

Частинами 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 191, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЄПЛОН" про стягнення 61 609,52 гривень, з яких сума заборгованості 59 316,47 гривень, 3% річних у сумі 512,77 гривень та інфляційних втрат у сумі 1780,28 гривень, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЄПЛОН" (87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, будинок 4; ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ) заборгованість в розмірі 59 316,47 гривень, судовий збір в сумі 2 185,51 гривень.

В частині позовних вимог щодо стягнення 3 % річних у сумі 512,77 гривень та інфляційних втрат у сумі 1 780,28 гривень відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.01.2022.

Позивач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАЄПЛОН" (87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.130 Таганрозької дивізії, будинок 4; )

Суддя С.М. Фурсова