СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Харків Справа № 922/2321/20 (922/2139/21)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Слободін М.М. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Овчаренко О.С.

за участю представників сторін:

від позивача - Дробчак Л.В. (Ордер № 1003094 від 31.10.2021)

від відповідача 1 - Колесніков А.Г. (Ордер № 1127423 від 26.06.2021)

від відповідача 2 - Караченцев Ю.Л. (Договір б/н від 19.11.2021)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» (вх. № 3405 Х/1),

на рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2021, винесене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Кононовою О.В. (повний текст складено 04.10.2021),

у справі № 922/2321/20 (922/2139/21),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс»

до відповідачів:

1) Фізичної особи ОСОБА_1 ,

2) Фізичної особи ОСОБА_2 ,

про визнання недійним договору

в межах справи № 922/2321/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа №922/2321/20 про визнання неплатоспроможним Фізичної особи ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.08.2020 серед іншого було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено у встановленому Кодексом України з процедур банкрутства порядку оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Ющенко Віталіну Михайлівну. Заборонено фізичній особі ОСОБА_1 відчужувати майно. Звернуто увагу на те, що у відповідності до ч. 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

02.06.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» надійшла позовна заява, в який позивач просить суд визнати недійсним договір позики від 01.05.2018, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/2321/20 (922/2139/21) у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення, рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/2139/21) скасувати, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» вважає, що рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/3139/21 (922/2321/20) від 22.09.2021 є необґрунтованим, таким, що прийняте без належного дослідження обставин справи, з істотними порушеннями прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України, ГПК України, та є немотивованим.

Щодо права на звернення з позовом та заінтересованості останнього зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог у справі № 922/2321/20 (922/605/21), Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» та ОСОБА_2 стануть кредиторами однієї черги перед боржником. А отже, наслідки укладання договору позики від 01.05.2018 здійснюють прямий вплив на законні права та інтереси останнього.

Стосовно недійсності договору позики вказує, що оспорюваний договір позики було укладено 01.05.2018, а провадження у справі про банкрутство було відкрито 17.08.2020, а отже, оспорюваний правочин було укладено протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, як про це зазначається у ч. 1 статті 42 КУзПБ. Тобто відповідачі вчинили дії, спрямовані на збільшення кількості кредитних зобов`язань у ОСОБА_1 , будучи достеменно обізнаним про необхідність виконання свого зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс».

Крім того, апелянт наголошує, що після отримання грошових коштів за договором позики, ОСОБА_1 не було придбано жодного рухомого/нерухомого майна, а також майнових прав, а в свою чергу, майновий стан ОСОБА_2 не давав йому можливості в укладенні договору позики та реальної передачі грошових коштів у розмірі 2 000 000, 00 грн.

З метою довести фіктивність правочину та вказаних тверджень, позивачем заявлялось ряд клопотань, однак Господарським судом Харківської області було відмовлено у їх задоволенні.

У зв`язку з чим, апелянтом у справі № 922/2321/20 (922/2139/21) заявлено клопотання про витребування доказів від 01.11.2021, в якому останній просить витребувати у Головного управління Державної податкової служби у Харківській області інформацію щодо перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з фізичними та / або юридичними особами, також у випадку наявності таких відносин, інформацію щодо нарахованої йому заробітної плати відповідно до форми № Д4 (місячної) за період з 01.01.2016 року по дату прийняття ухвали; витребувати у Головного управління Державної податкової служби у Харківській області інформацію про наявність у ОСОБА_2 інших оподаткованих і неоподаткованих доходів (пенсія, дивіденди тощо) та витрати, інформація про які наявна у Державної податкової служби України за період з 01.01.2016 року по дату прийняття ухвали.

Також, апелянтом у справі № 922/2321/20 (922/2139/21) заявлено клопотання про зобов`язання надати докази від 01.11.2021, в якому скаржник просить зобов`язати ОСОБА_2 надати докази на підтвердження законності походження грошової суми у розмірі 2000000, 00 грн, що були передані ОСОБА_1 за договором позики від 01.05.2018.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» також заявлено клопотання про призначення судово-технічної експертизи від 01.11.2021, в якому просить:

1.Витребувати у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оригінали договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 01.05.2018.

2.Призначити судову технічну експертизу давності документа, а саме - договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 01.05.2018.

3.На вирішення експертизи поставити такі питання:

- Чи відповідає дата договору позики від 01.05.2018, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , давності виготовлення цього документа, у тому числі: - яка давність, вік матеріалу (паперу) документа договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 01.05.2018; - яка давність виконання підпису ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на договорі позики від 01.05.2018, - яка давність друкування тексту договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 01.05.2018?

- Чи є на договорі позики від 01.05.2018, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ознаки впливу, що призвели до штучного старіння матеріалу та реквізитів?

3.Доручити проведення судової технічної експертизи давності документа, а саме договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 01.05.2018, у двох екземплярах, експертам Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський експертно-дослідний центр".

4.Забезпечити проведення судової технічної експертизи по справі № 922/2321/20 (922/2139/21) відповідно до вимог чинного законодавства з метою забезпечення прав та інтересів сторін по справі.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.11.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.

Розпорядженням керівника апарату суду від 15.11.2021 у зв`язку з відпусткою судді Ільїна О.В., який входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.11.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2021 у справі № № 922/2321/20 (922/2139/21). Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» на рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/2139/21). Встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії іншим учасникам справи, але не пізніше ніж до 06.12.2021. Встановлено сторонам строк до 06.12.2021 для подання пояснень, доводів та міркувань щодо заявлених апелянтом клопотань.

30.11.2021 до Східного апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 надійшли заперечення на клопотання апелянта про призначення у справі судово-технічної експертизи, про витребування доказів та про зобов`язання надати докази.

Відповідач - 2 вважає, що клопотання подані апелянтом з пропуском строків передбачених п. 1 статтею 81 та ч. 2 статтею 80 ГПК України, а обґрунтування неможливості їх подання у встановлений строк з причин, що не залежали від позивача та відповідних доказів, апелянтом не надано.

Посилається на недотримання скаржником вимог щодо форми та змісту клопотання про витребування доказів та призначення у справі експертизи. Зазначає, що встановлення часу підписання договору позики не стосується предмету доказування у даній справі.

На думку відповідача - 2, доказами на підтвердження законності походження грошових коштів не можуть бути встановлені обставини, які позивачем заявлялися як підстави для визнання недійсним договору та не зможуть підтвердити вчинення або невчинення учасниками спору дій, що входять до предмету доказування по цій справі, оскільки джерело походження грошових коштів, що передавалися у позику не має правового значення для вирішення спору про визнання договору недійсним.

Крім того, відповідач - 2 звертає увагу, що аналогічні клопотання позивачем вже заявлялися до суду першої інстанції, у задоволенні якого обґрунтовано було відмовлено.

03.12.2021 до Східного апеляційного господарського суду від відповідача - 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вказує на відсутність порушеного права позивача оспорюваним правочином, а доводи апелянта про фіктивність договору позики вважає необґрунтованими. Зазначає, що грошові кошти, що були передані у позику ОСОБА_1 були отримані ОСОБА_2 після продажу останнім квартири. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, просить стягнути з апелянта витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24000, 00 грн.

06.12.2021 до Східного апеляційного господарського суду від відповідача - 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, також наполягає на відсутності порушеного права позивача. Також заперечує проти задоволення клопотань апелянта про призначення судово-технічної експертизи, про витребування доказів та про зобов`язання надати докази. Просить судові витрати, пов`язані з розглядом справи, стягнути з позивача на користь відповідача - 1.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» на рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/2139/21) призначено на 11.01.2022 о 10:00 год.

14.12.2021 до Східного апеляційного господарського суду від відповідача 2 адвоката Караченцева Ю.Л. надійшла заява про долучення до матеріалів справи фотокопію додаткової угоди від 10.12.2021 до договору про надання правничої допомоги від 19.11.2021.

В судовому засіданні повноважний представник позивача подані клопотання підтримала та просила задовольнити. Крім того, просила рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/2139/21) скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

В судовому засіданні представник відповідача 1 проти задоволення клопотання про витребування доказів, про зобов`язання надати докази, про призначення експертизи заперечував та просив відмовити, наголошував, що вказані клопотання вже були розглянуті Господарським судом Харківської області. Також просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача 2 проти задоволення клопотання про витребування доказів, про зобов`язання надати докази, про призначення експертизи заперечував та просив відмовити, наголошував, що вказані клопотання вже були розглянуті Господарським судом Харківської області. Також просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу відповідача 2 становлять 24000, 00 грн, докази понесення яких будуть подані у відповідності до вимог ч. 8 статті 129 ГПК України.

Розглянувши клопотання про витребування доказів, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

У відповідності до статті 81 ГПК України визначено порядок витребування доказів. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч. 2, 3 статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (ч. 2 статті 81 ГПК України).

Апелянт вказує, що зазначена у клопотанні інформації дасть змогу підтвердити фіктивність договору позики від 01.05.2018, його штучність та відсутність намірів в обох сторін у виникненні дійсних правовідносин боржника кредитора.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з таким твердженням апелянта, предметом розгляду даної справи є визнання недійсним договору позики, а наявність чи відсутність доходів у позикодавця за даними ДПС не може свідчити про те, що вказана позика не була укладена, а всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс».

Розглянувши клопотання про зобов`язання надати докази, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

До обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача і заперечень відповідача.

Вирішуючи спори про визнання правочину недійсним суд встановлює чи порушується (не визнається чи оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулась до суду та наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення та настання відповідних наслідків.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є:

- введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників;

- свідомий намір невиконання зобов`язань договору;

- приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є підставою для визнання його недійсним.

Апелянт просить зобов`язати ОСОБА_2 надати докази на підтвердження законності походження грошової суми у розмірі 2000000, 00 грн, що були передані ОСОБА_1 за договором позики від 01.05.2018.

В обґрунтування вказує, що майновий стан ОСОБА_2 , як позикодавця унеможливлює укладення договору позики та реальної передачі ОСОБА_1 , як боржнику, грошових коштів в сумі 2 000 000 грн, з огляду на відсутність доходів, місця працевлаштування та майна.

Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями апелянта, оскільки докази на підтвердження законності походження грошових коштів не встановлюють обставини, які позивачем заявляються як підстави для визнання недійсним договору та не зможуть підтвердити вчинення або невчинення учасниками спору певних дій, що входять до предмету доказування по цій справі.

У зв`язку з чим, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс».

Розглянувши клопотання про призначення судово технічної експертизи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 статті 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Крім того, судова колегія приймає до уваги, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, справа повинна бути розглянута в розумні строки, критеріями чого є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Антоненков та інші проти України», заява №14183/02, §41).

В даному випадку, в обґрунтування поданого клопотання про призначення експертизи, апелянт зазначає, що договір позики від 01.05.2018 був створений штучно з метою збільшення кількості кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , щодо якого у господарському суді Харківської області розглядається справа № 922/2321/20 про визнання неплатоспроможним. У зв`язку з чим, на думку апелянта, для підтвердження факту того, що договір позики не був укладений 01.05.2018, є штучно створеним пізніше та фіктивним, існує незамінна необхідність в застосуванні спеціальних знань відповідно до статті 99 ГПК України.

Колегія суддів вказує, що само по собі встановлення факту існування проміжку часу між датою створення документу та його підписанням не є безумовною підставою для визнання такого правочину недійсним, оскільки під час розгляду відповідних спорів вирішальне значення має встановлення факту відсутності наміру створення правових наслідків правочину.

Крім того, як вже зазначалось місцевим судом при розгляді аналогічного клопотання та з чим погоджується колегія суддів, оскільки до предмету доказування у даній справі, серед іншого, належить питання реальності здійснених господарських операцій за договором позики, у межах яких сформувався борг, то висновком експерта по судовій експертизі давності документу не може встановлюватися дана обставина, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, на підставі аналізу обставин справи, документів, що містяться у матеріалах справи, зважаючи на матеріально - правові передумови встановлення фактів недійсності правочину, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення наданого клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс».

Згідно з ч. 1, 2 статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, судом встановлено такі обставини справи.

Як встановлено судом та визнається сторонами, 24.03.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 212/06-КВ, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надається кредит розміром у 17300, 00 Євро, терміном кредитування 36 місяців, кінцева дата повернення кредиту 23.03.2009, процентна ставка за користування кредитом 11,0% річних.

19.03.2007 між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 212/06-КВ від 24.03.2006, згідно якого встановили термін кредитування - 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 23.03.2011, процентна ставка за користування кредитом - 12,6% річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 212/06-КВ між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», як іпотекодержателем і ОСОБА_4 , як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір № 212/06-KB/Z від 24.03.2006.

Відповідно до умов іпотечного договору № 212/06-KB/Z від 24.03.2006 предметом іпотеки є двокімнатна квартира, загальна площа 45,6 кв.м., житлова плаща 26,0 розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності таким чином: 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Харківським міським фондом приватизації державного житлового фонду від 17.09.1997, зареєстрованим за № 5- 97-100-794 та зареєстрованим КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22.09.1997, записано у реєстрову книгу № П-5-28965, 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину аз законом, посвідченого Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 28.11.2004 за реєстровим № 3-631 та зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічною інвентаризації» згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3915262 від 21.06.2004, реєстраційний номер 5680762, номер запису П-5-28965 в книзі 1.

Крім того, виконання зобов`язань за кредитним договором № 212/06-КВ забезпечено договором поруки 212/06-КВ-П від 24.03.2006, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», як кредитором, ОСОБА_3 , як боржником і ОСОБА_1 , як поручителем, за яким ОСОБА_1 поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором 212/05-КВ.

02.07.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та АТ «Дельта Банк» (на теперішній час ПАТ «Дельта Банк» ) було укладено Договір про передачу активів Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в рахунок погашення заборгованості на користь АТ «Дельта Банк».

15.07.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» укладено договір №1571/КВ купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступив шляхом продажу право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 211/06-КВ та іпотечним договором № 211/06-KB/Z від 24.03.2006.

Згідно вказаного договору ПАТ «Дельта Банк» передає у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс», а останній приймає у власність право вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають право вимоги до боржників, майновий поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку № 1 до цього Договору.

06.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» задовольнило своїми вимоги стягненням предмету іпотеки повністю що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Підставою виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» права власності вказано - іпотечний договір № 212/06-KB/Z, серія та номер: 420, виданий 24.03.2006, видавник Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Слоневська Д.В.; договір купівлі - продажу прав вимоги, серія та номер: 1571 /К, виданий 15.07.2019 видавник ТОВ «Ей Ті Фінанс»; ПАТ «Дельта Банк», вимога, серія та номер: Б/Н від 25.07.2019, договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором серія та номер: 534 від 15.07.2019, видавник Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В.

Водночас, 01.05.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в письмовій формі укладено договір позики, відповідно до умов п. 1 якого, ОСОБА_2 (позикодавець) передав, а ОСОБА_1 (позичальник) отримав у власність грошові кошти у сумі 2 000 000, 00 грн. Сторони договору встановили обов`язок позичальника повернути зазначену вище суму грошових коштів до 01.05.2020.

17.08.2020 ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.08.2020 серед іншого було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Позивач просить суд визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаючись на той факт, що він був укладений у строк протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство (ч. 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства), є фіктивним та укладений на шкоду майновим інтересам позивача, як кредитору за кредитним договором № 212/06-КВ від 24.03.2006 (фраудаторний правочин).

Як зазначалося, рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/2321/20 (922/2139/21) у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішенням обґрунтоване тим, що ТОВ «Ей Ті Фінанс» не є стороною оспорюваного правочину, за наслідками його укладення позивач не набуває жодних прав або обов`язків. Також зазначено, що доводи позивача, наведені у позовній заяві фактично зводяться до намагання здійснити переоцінку та прохання надати нову оцінку доказам у справі, які вже були предметом дослідження в суді й апеляційної та касаційної інстанції, дійсним наміром позивача під час звернення з позовом до суду про визнання недійсним спірного договору позики є не захист його порушеного права, а намагання в черговий раз поставити під сумнів законність відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 та як наслідок, встановити нібито законні підстави реєстрації права власності та звернення стягнення на предмет іпотеки під час встановленої на це судової заборони та заволодіння майном боржника, яке має бути включено до ліквідаційної маси - поза судовими процедурами.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень статті 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожному гарантоване право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду й те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізувати право на доступ до суду без будь-яких обмежень, перешкод чи труднощів. Можливість людини одержати судовий захист є провідним змістовим критерієм поняття доступу до правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01.03.2002 ).

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04.12.1995).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення у Конституції України, згідно з положення якої права і свободи людини і громадянина захищає суд (стаття 55); звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8); суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (стаття 129).

Згідно зі статтями 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положення ч. 2 статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як - визнання недійсним правочину (господарської угоди).

У відповідності до ЦК України визначено правочин, як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно правового висновку зробленого Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19, за відсутності визначення поняття «заінтересована особа» під такою слід розуміти тих, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору (правочину), позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

При вирішенні спорів про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, підлягає встановленню наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, за результатами вирішення спору в судовому рішенні вказується в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

З системного аналізу змісту статей 16, 203, 215 ЦК України слідує висновок, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Апелянт в обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача, що спірний договір позики укладено на шкоду його майновим інтересам, як кредитора.

Водночас, колегія суддів не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки судом першої інстанції встановлено, що 06.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» задовольнило своїми вимоги стягненням предмету іпотеки повністю, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Підставою виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» права власності вказано - іпотечний договір № 212/06-KB/Z, серія та номер: 420, виданий 24.03.2006, видавник Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Слоневська Д.В.; договір купівлі - продажу прав вимоги, серія та номер: 1571 /К, виданий 15.07.2019 видавник ТОВ «Ей Ті Фінанс»; ПАТ «Дельта Банк», вимога, серія та номер: Б/Н від 25.07.2019, договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором серія та номер: 534 від 15.07.2019, видавник Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» в повному обсязі задовольнив свої кредиторські вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки у забезпечення зобов`язань за кредитним договором.

А отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що оскільки кредиторські вимоги позивача були задоволені ним у повному обсязі, в нього і відсутні будь-які грошові вимоги до боржника, що свідчить про те, що спірний договір позики не порушує його інтереси, як кредитора.

Щодо твердження апелянта про те, що відповідачі штучно створили фіктивний договір позики, з метою порушити справу про неплатоспроможність ОСОБА_1 , в межах якої намагаються анулювати реєстрацію право власності Товариства з обмеженою відповідальністю на відповідний предмет іпотеки, що на думку позивача беззаперечно свідчить про порушення його прав, оскільки в такому випадку вимоги кредитора по- перше, є пропорційно меншими, ніж вимоги штучного кредитора ОСОБА_2 , по-друге, позивач та ОСОБА_2 стануть кредиторами однієї черги, а кошти від подальшої реалізації предмету іпотеки, стосовно якої зняте кредитором іпотечне обтяження, будуть розподілені безпідставно на штучного кредитора, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Отже, для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 909/330/16 , від 01.11.2018 у справі №910/18436/16 ).

Колегію суддів встановлено, що в провадженні Господарського суду Харківської області перебувала справа № 922/2321/20 (922/605/21) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс», фізичної особи ОСОБА_5 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Фізичної особи ОСОБА_6 та Державного реєстратора Виконавчого комітету Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області Мороз Н.Є. про:

- визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Мороз Наталії Євгенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54442681 від 06.10.2020 15:44:23;

- витребування від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 ;

- визнання права приватної власності на квартиру загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 26 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 в задоволенні позову відмовлено. На даний час рішення не набрало законної сили, оскільки була подана апеляційна скарга.

Вказане свідчить про те, що на момент розгляду судом першої інстанції справи № 922/2321/20 (922/605/21), відсутні будь-які підтвердження того, що мало місце порушення прав позивача, як заставного кредитора.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що навіть за умови, що рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/2321/20 (922/605/21) буде скасовано, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс», залишається у справі про неплатоспроможність в якості заставного кредитора, адже в такому випадку іпотека не припиняється.

У відповідності до ч. 3 статті 133 КУзПБ, вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Таким чином, у разі повернення квартири, що є предметом іпотеки у власність боржника ОСОБА_1 , задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» буде відбуватись за рахунок забезпеченого майна, а кошти отримані від продажу такого майна будуть використані виключного для задоволення вимог забезпеченого кредитора.

Щодо тверджень позивача про те, що договір позики є фіктивним, оскільки кредитором не було передано грошові кошти у розмірі 2 000 000, 00 грн, з огляду на їх відсутність, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України не передбачено такої підстави для визнання недійсним договору, як припущення про можливе порушення законодавства однією із сторін договору. При цьому, в обґрунтування позовних вимог, позивачем до матеріалів справи не надано доказів про невиконання кредитором своїх зобов`язань.

Таким чином, відповідні доводи апелянта є безпідставними, а зазначені обставини не є ознакою фіктивності оспорюваного договору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/2139/21) підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/2139/21) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текс постанови складено та підписано 20.01.2022.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя М.М. Слободін

Суддя В.С. Хачатрян