Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/881/21
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Кузів Володимира Васильовича,

с.Криворівня, Верховинський район, Івано-Франківська область,78710;

фактична адреса:

АДРЕСА_1 ;

до відповідача 1: Відкритого акціонерного товариства Косівський "Райагропостач",

вул. Незалежності, 53/а, с. Смодна, Косівський район,

Івано-Франківська область,78607;

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Беркут ЛТД",

вул. Незалежності, 53/а, с. Смодна, Косівський район,

Івано-Франківська область,78607;

про визнання дійсним договору купівлі-продажу,

за участю:

від позивача: Кузів Володимир Васильович - фізична особа-підприємець, (витяг з ЄДР ЮО, ФО-П та ГФ; свідоцтво про державну реєстрацію ФО-П серія В00 №478133 від 21.07.1995);

від відповідача ТОВ "Беркут ЛТД": Атаманюк Василь Петрович - керівник, (виписка з протоколу зборів учасників товариства №01/2014 від 06.06.2014; витяг з ЄДР ЮО, ФО-П та ГФ);

від відповідача ВАТ Косівський "Райагропостач": не з"явились.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кузів Володимир Васильович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства Косівський "Райагропостач", Товариства з обмеженою відповідальністю "Беркут ЛТД" про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення склад-металевий (ангар) від 22.01.2003, укладеного між ВАТ Косівський "Райагропостач" та ФО-П Кузів В.В.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Обґрунтовує їх: - укладенням між ВАТ Косівський "Райагропостач" та ФО-П Кузів В.В. договору купівлі-продажу нежитлового приміщення склад-металевий (ангар) від 22.01.2003; - сплатою в повному обсязі квитанцією №11 від 22.01.2003 вартості придбаного майна в сумі 35 970,00грн; - підписанням між сторонами акту приймання-передачі майна від 22.01.2003; - ухиленням ВАТ Косівський "Райагропостач" від нотаріального посвідчення договору на письмову вимогу від 23.01.2003; - ліквідацією 30.09.2003 ВАТ Косівський "Райагропостач". Просить суд захистити порушене право та охоронюваний законом інтерес шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу від 22.01.2003 на підставі частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача - ВАТ Косівський "Райагропостач" в судове засідання не з"явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений ухвалами суду від 27.09.2021, 28.10.2021, 18.11.2021, 09.12.2021, 23.12.2021.

Представник відповідача - ТОВ "Беркут ЛТД" в судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Беручи до уваги: - приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; - норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника; - те, що відповідач ВАТ Косівський "Райагропостач" належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а його явка не визнавалась судом обов"язковою; - те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності відповідача 1 за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача 2, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовної вимоги до відповідача - ВАТ Косівський "Райагропостач" та задоволення позову до відповідача - ТОВ "Беркут ЛТД".

Фактичні обставини справи вказують на те, що між Відкритим акціонерним товариством Косівський "Райагропостач" (продавець) та Фізичною особою-підприємцем Кузів Володимиром Васильовичем (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення склад-металевий (ангар) від 22.01.2003. Договір підписано головою правління ВАТ Косівський "Райагропостач" та ФО-П Кузів Володимиром Васильовичем, а підписи скріплено печатками сторін.

Згідно з пунктами 1, 2 договору продавець передає у власність, а покупець приймає і зобов"язується оплатити нежитлове приміщення - склад металевий (ангар), загальною площею 240,80кв.м., розташований за адресою вул. Незалежності 53а, с.Смодна, Івано-Франківська область.

Відповідно до пункту 4 договору продаж вчинено за погоджену сторонами суму 35 970,00грн. Договір вважається виконаним покупцем після повного розрахунку.

Пунктом 5 договору продавець зобов"язався після повного розрахунку за цим договором провести нотаріальне посвідчення договору за власний рахунок.

Квитанцією до прибуткового касового ордера №11 від 22.01.2003 (а.с.12) ВАТ Косівський "Райагропостач" підтверджено прийняття від ФО-П Кузів Володимира Васильовича грошових коштів в сумі 35 970,00 грн згідно договору купівлі-продажу від 22.01.2003.

У відповідності до підписаного та скріпленого печатками сторін акту від 22.01.2003 (а.с.10) продавець передав, а покупець прийняв склад-металевий (ангар) площею 240,80кв.м. Майно передано в повному обсязі, зауважень щодо якості та кількості майна немає.

Однак продавець в нотаріальну контору для нотаріального посвідчення договору на вимогу покупця від 23.01.2003 не з"явився.

Згідно з інформацією Івано-Франківського обласного управління статистики №02-17/356 від 03.11.2003 Відкрите акціонерне товариство Косівський "Райагропостач" (ідентифікаційний код 13663831) вилучено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України у зв"язку з ліквідацією на підставі рішення Косівської РДА №357 від 30.09.2003.

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Беркут ЛТД", затвердженого протоколом зборів ТОВ "Беркут ЛТД" №2 від 20.12.2002, зареєстрованого в Реєстрі суб"єктів підприємницької діяльності за №0214 від 22.11.2002, зі змінами та доповненнями від 20.02.2003 Товариство з обмеженою відповідальністю "Беркут ЛТД" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Косівський "Райагропостач".

Предметом спору, що розглядається є вимога позивача до відповідачів про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення склад-металевий (ангар) від 22.01.2003.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання врегульовано статтею 179 Господарського кодексу України.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України, які кореспондуються з статтею 638 Цивільного кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 5 статті 656 Цивільного кодексу України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Статтею 657 встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (стаття 220 Цивільного кодексу України).

Таким чином з метою захисту прав добросовісної сторони за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, законодавцем і була передбачена можливість визнання його дійсним за рішенням суду.

Тобто, зазначена правова норма надає стороні, яка повністю або частково виконала договір, право розраховувати на визнання судом цього договору дійсним за наявності таких умов: недотримання нотаріальної форми настало не за її вини, а за вини іншої сторони; інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Таке ухилення може виражатись як у бездіяльності, так і в активній протидії посвідченню договору; сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору; домовленість сторін підтверджується письмовими доказами; сам договір не суперечить закону.

При цьому, однією з умов для застосування частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом не лише факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, а і втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Документальними доказами, які містяться у справі перед судом доведено, що: - договір купівлі-продажу нежитлового приміщення склад-металевий (ангар) від 22.01.2003 вчинено між сторонами у письмовій формі; договір підписано та скріплено печатками продавця та покупця; - умови договору відповідають всім істотним умовам договору, визначеним приписами статті 180 Господарського кодексу України; - квитанцією №11 від 22.01.2003 покупцем в повному обсязі сплачено вартість придбаного майна в сумі 35 970,00 грн; - актом приймання передачі від 22.01.2003 продавець передав, а покупець прийняв склад-металевий (ангар). Проте, в порушення пункту 5 договору ВАТ Косівський "Райагропостач" не вчинив дій щодо нотаріального посвідчення договору за власний рахунок, як і не з"явився у запропонований позивачем в письмовій вимозі від 23.01.2003 час для нотаріального посвідчення договору. Одночасно судом враховано, що ліквідація 30.09.2003 ВАТ Косівський "Райагропостач" унеможливлює вчинити ним дії щодо дотримання нотаріальної форми договору.

З огляду на те, що відповідач 1 - Відкрите акціонерне товариство Косівський "Райагропостач" припинено шляхом ліквідації на підставі рішення Косівської РДА №357 від 30.09.2003 (інформація Івано-Франківського обласного управління статистики №02-17/356 від 03.11.2003), а його правонаступником є відповідач 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Беркут ЛТД" (статут ТОВ "Беркут ЛТД" від 20.02.2003), то провадження у справі в частині позовної вимоги до ВАТ Косівський "Райагропостач" слід закрити на підставі пункту 6 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, який вказує на те, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо припинено юридичну особу, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Беручи до уваги вище сказане, враховуючи те, що відбулося повне виконання сторонами договору купівлі - продажу від 22.01.2003, але відповідач - ВАТ Косівський "Райагропостач" ухилився від його нотаріального посвідчення, то за переконанням суду в наявності правові підстави для застосування до спірних правовідносин правового механізму, встановленого частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України шляхом задоволення позову.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України регламентовано, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принципи справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як сутності права вцілому. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу полягає в наданні суду більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

З огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 застосовується судами України, як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Статтею 6 Конвенції визначено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції передбачено, що кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Виходячи з аналізу вище викладеного та правових норм, визначених Господарським процесуальним кодексом України, Конституцією України, рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального, процесуального права та фактичними обставинами справи, достовірно встановленими судом, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Слід сказати, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду. Така ж правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України та заявлене в судовому засіданні клопотання ФО-П Кузів В.В. судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись статтею 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

провадження у справі за позовом Фізичної особи - підприємця Кузів Володимира Васильовича до відповідача Відкритого акціонерного товариства Косівський "Райагропостач" про визнання дійсним договору купівлі-продажу - закрити.

позов Фізичної особи-підприємця Кузів Володимира Васильовича до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Беркут ЛТД" про визнання дійсним договору купівлі-продажу - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення склад-металевий (ангар) від 22.01.2003, укладений між Відкритим акціонерним товариством Косівський "Райагропостач" (вул. Незалежності, 53/а, с. Смодна, Косівський район, Івано-Франківська область, 78607, ідентифікаційний код 13663831) та Фізичною особою - підприємцем Кузів Володимиром Васильовичем (с. Криворівня, Верховинський район, Івано-Франківська область,78710, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 20.01.2022

Суддя С.Кобецька