СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Харків Справа № 922/2812/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Слободін М.М.

без виклику учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження без проведення судового засідання за наявними в справі матеріалами апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, м. Харків (вх. №3593 Х/1)

на рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 (повний текст складено 20.09.2021), ухвалене у складі судді Хотенця П.В.

у справі №922/2812/21

за позовом Київського міського центру зайнятості, м. Київ

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, м. Харків

про стягнення 65387,91 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Київський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення 65387,91 грн нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення гр. ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2812/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь Київського міського центру зайнятості 65387,91 грн нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення за гр. ОСОБА_1 та 2270,00 грн судового збору.

Оскаржуване рішення мотивоване тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі № 520/10408/2020, яке набуло законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.06.2020 № 2255-1, яким безпідставно відмовлено в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років. Тобто, своїми неправомірними діями Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області завдало позивачу матеріальну шкоду в розмірі виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в розмірі 65387,91 грн.

Не погодившись з рішенням, ухваленим судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке просить поновити строк на подання апеляційної скарги, прийняти дану апеляційну скаргу та відкрити по ній провадження, звільнити скаржника від сплати судового збору, скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2812/21 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Київського міського центру зайнятості.

В обгрунтування апеляційної скарги заявник вказує на те, що Управлінню Пенсійного фонду не було відомо про те, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Київському міському центрі зайнятості в статусі безробітного та отримувала грошову допомогу по безробіттю за період з 19.06.2020 по 13.06.2021. Також скаржник зазначає, що ОСОБА_1 була зобов`язана повідомити про наявність у неї права на пенсію ще в момент звернення до позивача про реєстрацію її як безробітного, але не зробила цього, що свідчить про зловживання вказаною особою наданими правами. З огляду на зазначене вважає, що відсутні підстави для повернення Управлінням коштів в сумі 65387,91 грн, оскільки в його діях не вбачається наявності всіх елементів, необхідних для відшкодування збитків, як-то відсутня протиправна поведінка та причинний зв`язок між дією та виникненням збитків.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2021 для розгляду справи № 922/2812/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2812/21 залишено без руху, встановлено апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

08.12.2021 від Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянтом сплачено судовий збір за звернення зі скаргою у встановленому законом порядку та розмірі, який зараховано до відповідного фонду Державного бюджету України, надано опис вкладення у цінний лист як докази надіслання копії апеляційної скарги позивачу, а також надано докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 поновлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2812/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2812/21; встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а сторонам - для подання заяв, клопотань, тощо; зупинено дію рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2812/21.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

10.01.2022 через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 219), в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2812/21 залишити без змін.

В обгрунтування заперечень вказує на те, що протиправна поведінка ГУ ПФУ в Харківській області виявляється у неправомірній відмові у призначенні гр. ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, а причинним зв`язком між протиправною поведінкою та збитками є звернення гр. ОСОБА_1 до Шевченківської районної філії КМЗЦ та отримання допомоги по безробіттю, що спричинило збитки Центру зайнятості. Таким чином, неправомірні дії відповідача завдали матеріальної шкоди, яка у відповідності до ст.ст. 1166, 1173 ЦК України підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається з матеріалів справи, копії ухвал про відкриття провадження у справі від 14.12.2021 були отримані представниками сторін, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Тобто, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Колегія суддів повідомляє, що клопотань від учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом) до суду не надійшло.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Відповідно до Положення про Київський міський центр зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості № 140 від 29.09.2017, позивач є неприбутковою державною установою, підпорядкованою та підзвітною Державній службі зайнятості.

Київський міський центр зайнятості виконує завдання та функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту населення від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначені законами України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення".

З матеріалів справи судом встановлено, що 19.06.2020 ОСОБА_1 звернулася до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю.

Згідно з поданими заявами від 19.06.2020 та у відповідності до Закону України Про зайнятість населення вказаній особі був наданий статус безробітного з 19.06.2020.

Відповідно до наказу Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості № НТ200619 від 19.06.2020, ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю з 19.06.2020 по 13.06.2021, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу.

З матеріалів справи вбачається, що 25.02.2021 ОСОБА_1 звернулась до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявою про відмову від послуг служби зайнятості у зв`язку з призначенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області пенсії за вислугу років на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 520/10408/2020.

До заяви було додано: копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.06.2020 за № 2255-1 про відмову гр. ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років та копію рішення від 22.02.2021 про призначення пенсії ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" гр. ОСОБА_1 з 26.02.2021 було припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з поданням безробітним особистої письмової заяви про зняття його з обліку.

Згідно абз. 16 п.п. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, з 26.02.2021 гр. ОСОБА_1 припинено реєстрації як безробітного у зв`язку з поданням зареєстрованим безробітним заяви про припинення реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з надходженням інформації про отримання пенсії за вислугу років гр. ОСОБА_1 в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області 13.04.2021 Київським міським центром зайнятості складено Акт №1112 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення.

Відповідно до висновків вказаного Акту, встановлено, що згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.04.2021 № 2000-0305-8/50105 гр. ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років згідно з Законом України "Про прокуратуру" з 05.06.2020. Рішення про призначення пенсії прийнято 17.02.2021 на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 520/10408/2020.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 520/10408/2020, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.06.2020 № 2255-1 про відмову гр. ОСОБА_1 у призначенні пенсії та зобов`язано здійснити з 05.06.2020 призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Наказом Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості від 17.05.2021 № 52/291-02/21 прийнято рішення про відшкожування за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області коштів, виплачених як допомога по безробіттю гр. ОСОБА_1 у розмірі 65387,91 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач листом-повідомленням від 19.05.2021 № 16-1332/10-21/21 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з пропозицією повернення в добровільному порядку суми виплаченої матеріальної допомоги безробітному гр. ОСОБА_1 .

Проте, Листом від 31.05.2021 № 2000-0802-5/72613 відповідач повідомив, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відсутні підстави для повернення коштів в сумі 65387,91 грн, які були виплачені як допомога по безробіттю гр. ОСОБА_1 .

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до Господарського суду Харківської області про стягнення з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 65387,91 грн нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення гр. ОСОБА_1 .

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає про таке.

Предметом спору у справі є вимога про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За змістом ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ч.1 ст.107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до ст.1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

За змістом п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23.07.2014, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності у розумінні ст.1173 ЦК України.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає таке.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 520/10408/2020, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.06.2020 № 2255-1 про відмову гр. ОСОБА_1 у призначенні пенсії та зобов`язано здійснити з 05.06.2020 призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Під час розгляду справи № 520/10408/2020 судом було встановлено незаконність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.06.2020 № 2255-1, яке виявилось у безпідставній та незаконній відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з ч.2 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного надається зазначеним у ч. 1 цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 7 ч.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Частинами 1, 2 ст. 8 та п.1 ч.2 ст.16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що Фонд загальнообов`язкового державного-соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів; виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом. Кошти бюджету Фонду використовуються на виплату забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття зобов`язаний вживати заходів до раціонального використання коштів і забезпечення його фінансової стабільності.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.03.2018 у справі № 916/336/17, де, між іншим, вказано на те, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що суб`єктами відповідальності, відповідно до положень ст. 1173 ЦК України, є органи державної влади або місцевого самоврядування, а відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою; довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі №915/282/17 від 13.02.2018, де, зокрема, вказано на те, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою.

При цьому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 1 ст. 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Слід зазначити, що протиправна поведінка ГУ ПФУ в Харківській області виявляється у неправомірній відмові у призначенні гр. ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, а причинним зв`язком між протиправною поведінкою та збитками є звернення гр. ОСОБА_1 до Шевченківської районної філії КМЗЦ та отримання допомоги по безробіттю, що спричинило збитки Центру зайнятості.

Отже, господарський суд першої інстанції вірно вказав на те, що виплата допомоги по безробіттю здійснювалась позивачем на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення", і така виплата відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не здійснювалася би у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії гр. ОСОБА_1 , що свідчить про наявність шкоди у позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про доведеність позивачем наявності всіх трьох елементів правопорушення в діях відповідача, необхідних для притягнення його до відповідальності у вигляді стягнення шкоди згідно з ст. 1173 ЦК України.

За таких обставин, аргументи апелянта про те, що в діях Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області не вбачається наявності всіх елементів необхідних для відшкодування збитків (відсутні протиправна поведінка та причинний зв`язок між діями та виникненням збитків), що є обов`язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до ст. 1166 ЦК України, не приймаються.

Господарським судом першої інстанції вірно враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 915/282/17, від 10.04.2018 у справі № 927/455/17, від 07.12.2018 у справі №922/3435/17, де вказано на те, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Аргументи апелянта на те, що гр. ОСОБА_1 зобов`язана була повідомити про наявність у неї права на пенсію ще в момент звернення до позивача про реєстрацію його як безробітного та, що такі дії, на думку апелянта, свідчать про зловживання вказаною особою наданими правами та те, що незаконна виплата допомоги по безробіттю була здійснена внаслідок недобросовісної та незаконної поведінки гр. ОСОБА_1 , що свідчить про безпідставність звернення з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області, не приймаються з огляду на таке.

Зі змісту рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09. 2020 по справі № 520/10408/2020 вбачається, що гр. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру" 05.06.2020, рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру" за № 2255-1 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області 12.06.2020.

Отже, звертаючись 19.06.2020 до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю, гр. ОСОБА_1 вже було відмовлено в призначенні пенсії Головним управлінням ПФУ у Харківській області, а тому аргументи апелянта про те, що останній був необізнаний про вказані обставини, є безпідставними.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що своїми діями відповідач завдав позивачу матеріальну шкоду в розмірі отриманої гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у розмірі 65387,91 та обґрунтовано стягнув її з відповідача.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалене з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача та залишення без змін рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2812/21.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/2812/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін