ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2794/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.

суддів: Принцевської Н.М., Діброви Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Пансіонат Карпатські зорі на ухвалу господарського суду Одеської області від 20.09.2021 року про передачу справи № 916/2794/21 до іншого суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Пансіонат Карпатські зорі

до відповідача Акціонерного товариства Одеський припортовий завод

про розірвання договору та повернення майна,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Пансіонат Карпатські зорі звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства Одеський припортовий завод, згідно якої просить суд розірвати Договір про спільну діяльність без створення юридичної особи від 05.03.2003 року; зобов`язати AT Одеський припортовий завод повернути ТОВ Пансіонат Карпатські Зорі нерухоме майно внесене до договору спільної діяльності, а саме, спальний корпус №1, №2, №3 та адмінкорпус, що знаходиться за адресою: м. Яремча, вул. Петраша (колишня Дачна), буд. 6/А; стягнути з ТОВ Пансіонат Карпатські Зорі на користь АТ ОПЗ розмір грошової компенсації, як різниці між вартістю незавершеного будівництвом спального корпусу №3, що знаходиться за адресою: м. Яремча, вул. Петраша (колишня Дачна), буд. 6/А та витратами AT Одеський припортовий завод на завершення будівництва, розмір якої буде визначений висновком судової будівельно-технічної та економічної експертиз.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.09.2021 року у справі № 916/2794/21 (суддя Погребна К.Ф.) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Пансіонат Карпатські зорі до Акціонерного товариства Одеський припортовий завод про розірвання договору та повернення майна передано за виключною підсудністю до Господарського суду Івано - Франківської області.

Ухвала суду обґрунтована тим, що спір виник щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м. Яремча, вул. Петроша (колишня Дачна) буд. 6/А.

Оскільки правила виключної підсудності поширюються на даний спір щодо нерухомого майна, яке розташоване в місті Яремча, Івано-Франківської області, то спір у цій справі не може вирішуватись з порушенням положень частини третьої статті 30 ГПК України, а тому підлягає передачі за виключною підсудністю до Господарського суду Івано - Франківської області.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що матеріали позовної заяви за вх.№2892/21 від 15.09.2021р. у справі №916/2794/21 підлягають передачі на розгляд Господарського суду Івано- Франківської область.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Пансіонат Карпатські зорі звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.09.2021р. по праві №916/2794/21 - скасувати та направити справу для розгляду до Господарського суду Одеської області.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт наводить наступні доводи.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що до даної справи застосовується припис ч.3 ст.30 ГПК України щодо виключної підсудності, з огляду на місцезнаходження нерухомого майна.

Обґрунтовуючи таке рішення, суд першої інстанції навів правовий висновок, який викладено у постанові Великої палати Верховного Суду 16.02.2021 по справі № 911/2390/18 (провадження № 12-7Згс20). Апелянт не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та безпідставним.

Так, 05 березня 2003 року між Одеським державним припортовим заводом (в подальшому іменоване за текстом цієї позовної заяви - Відповідач та/або Завод) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пансіонат «Карпатські зорі» (надалі за текстом цієї позовної заяви - Позивач та/або Товариство) було укладено Договір про спільну діяльність без створення юридичної особи (надалі за текстом цієї позовної заяви - Договір),

Пунктом 1.1. Статті 1 «Предмет і ціль договору» Договору було визначено наступне:

« 1.1. Сторони за цим Договором зобов`язуються шляхом об' єднання майна, фінансів і зусиль, без створення юридичної особи, спільно діяти в організації реконструкції, розширення та експлуатації діючого пансіонату «Карпатські зорі», розміщеного у м. Яремча, Івано-Франківської області, для досягнення наступних спільних цілей: організація лікувально-профілактичних мір і засобів, спрямованих на збереження здоров`я і працездатності працівників Заводу, членів їх сімей та інших громадян».

Таким чином, сторонами договору визначено предмет спільної діяльності, а саме організація лікувально-профілактичних мір і засобів, спрямованих на збереження здоров`я і працездатності працівників Заводу, членів їх сімей та інших громадян.

З викладеного вбачається, що укладений між позивачем та відповідачем договір не стосується нерухомого майна. Нерухоме майно не є предметом договору спільної діяльності.

Зазначення у договорі спільної діяльності майнових внесків сторін, зокрема зі сторони ТОВ «Пансіонат «Карпатські Зорі» у вигляді нерухомого майна, не змінює мети договору. Позовні вимоги щодо повернення майна є похідними вимогами і є наслідком припинення договору спільної діяльності, що зокрема регламентовано ч. 2 статті 1141 ЦК України, якою встановлено, що у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін.

З огляду на викладене, апелянт наголошує, що у даному випадку між позивачем та відповідачем спір виник не з приводу нерухомого майна, в розумінні як наведено у Постанові ВП ВС, а саме з приводу припинення договору спільної діяльності, і похідна позовна вимога про повернення майна не впливає на підсудність справи.

Крім того звертає увагу на приписи ч. 5 ст. 29 ГПК та вважає, що з аналізу умов укладеного між позивачем та відповідачем договору спільної діяльності, можна дійти висновку, що підсудність спору, який виник з даного договору, підпадає саме під ч. 5 ст. 29 ГПК України, оскільки не зважаючи на те, що у договорі не вказано чітко місце його виконання, проте очевидно, що його виконання можливо в певному місці, а саме за місцем розташування нерухомого майна, яке внесено в якості внеску у спільну діяльність.

Проте ч. 1 ст. 29 ГПК України, свідчить про те, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу.

Тобто приписи даної статті дають позивачу можливість відступити від загальних правил підсудності справ, зазначених у ст. 27 ГПК України, якою позивач може скористатись при визначені господарського суду або не скористатися. У випадку якщо позивач не бажає скористатися правом вибору, наданим ст. 29 ГПК України, мають застосовуватись приписи ст. 27 ГПК України, а саме частини першої, відповідно до якої позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.

Позивач у позовній заяві зазначив, що позов подано до Господарського суду Одеської області за місцезнаходженням відповідача, відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України, що свідчить про те, що позивач не виявив бажання пред`явити позов до господарського суду, визначеного відповідно до припису ч. 5 ст. 29 ГПК України.

На думку апелянта, висновок суду про виключну підсудність спору Господарському суду Івано-Франківської області, зроблений судом передчасно та в результаті неповного з`ясування обставин, наведених у позові та невірної кваліфікації спору, як спору, що виник з приводу нерухомого майна. В зв`язку з цим, апелянт вважає, що судом необґрунтовано було застосовано до даної справи, правовий висновок, наведений у Постанові ВП ВС від 03.06.2019 у справі № 903/432/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2021р. відкрито провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Пансіонат Карпатські зорі на ухвалу господарського суду Одеської області від 20.09.2021 року про передачу справи № 916/2794/21 до іншого суду.

Ухвалено розгляд справи № 916/2794/21 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами його направлення учасникам справи).

23.12.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Одеський припортовий завод , в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано передав справу №916/2794/21 за виключною підсудністю до Господарського суду Івано-Франківської області в межах норм процесуального та матеріального права. Зазначає також , що апелянт безпідставно зазначає, що визначений сторонами договору предмет спільної діяльності, а саме організація лікувально-профілактичних мір і засобів, спрямованих на збереження здоров`я і працездатності працівників заводу, членів їх сімей та інших громадян, не стосується нерухомого майна, говорить про те, що Позивач намагається ввести суд в оману.

Оскільки правила виключної підсудності поширюються на спір щодо нерухомого майна, яке розташоване в місті Яремча, Івано-Франківської області, то спір у цій справі не може вирішуватись з порушенням положень частини третьої статті 30 ГПК України, а тому повинен розглядатись за виключною підсудністю Господарським судом Івано - Франківської області.

Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Пансіонат Карпатські зорі звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства Одеський припортовий завод, згідно якої просить суд:

- розірвати Договір про спільну діяльність без створення юридичної особи від 05.03.2003 року;

- зобов`язати AT Одеський припортовий завод повернути ТОВ Пансіонат Карпатські Зорі нерухоме майно внесене до договору спільної діяльності, а саме, спальний корпус №1, №2, №3 та адмінкорпус, що знаходиться за адресою: м. Яремча, вул. Петраша (колишня Дачна), буд. 6/А;

- стягнути з ТОВ Пансіонат Карпатські Зорі на користь АТ ОПЗ розмір грошової компенсації, як різниці між вартістю незавершеного будівництвом спального корпусу №3, що знаходиться за адресою: м. Яремча, вул. Петраша (колишня Дачна), буд. 6/А та витратами AT Одеський припортовий завод на завершення будівництва, розмір якої буде визначений висновком судової будівельно-технічної та економічної експертиз.

Згідно до п. 1.1 Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 05.03.2003року, сторони за цим договором зобов`язуються шляхом об`єднання вкладів у вигляді майна, грошових коштів, професійних та інших знань, навичок і вмінь ділових зв`язків, зусиль, без створення юридичної особи спільно діяти для досягнення наступних цілей: завершення реконструкції пансіонату «Карпатські зорі», розмішеного у м. Яремча, Івано-Франківської області; підготовці до експлуатації та експлуатації реконструйованого пансіонату «Карпатські зорі»: організації комплексу заходів медичного та фізкультурно-оздоровчого характеру, спрямованих на збереження здоров`я і працездатності працівників заводу, членів їх сімей та інших громадян, а також створення умов для здорового відпочинку.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Водночас за умовами частини першої статті 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

У всіх передбачених приписами статті 29 Господарського процесуального кодексу України випадках альтернатива загальному правилу підсудності для позивача є факультативною, оскільки позивач самостійно та на власний розсуд може обирати між використанням як загального правила підсудності, так і застосуванням передбаченого законом альтернативного (одного або декількох).

Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (частина п`ята статті 29 Господарського процесуального кодексу України).

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Натомість, згідно частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

За правилами чинного ГПК України, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Велика Палата Верховного Суду вказала, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення, тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України. Аналогічну позицію викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.02.2021 року по справі № 911/2390/18.

Предметом спірного договору є реконструкція пансіонату «Карпатські зорі», розмішеного у м. Яремча, Івано-Франківської області; підготовка до експлуатації та експлуатація реконструйованого пансіонату «Карпатські зорі»: організації комплексу заходів медичного та фізкультурно-оздоровчого характеру, спрямованих на збереження здоров`я і працездатності працівників заводу, членів їх сімей та інших громадян, а також створення умов для здорового відпочинку.

Отже, місце виконання договору є м. Яремча - за місцезнаходженням нерухомого майна. Позивач вимагає, крім розірвання договору про спільну діяльність, також і повернення спірного майна, реконструкція якого була предметом договору про спільну діяльність та яке було передано відповідачу за договором.

Крім того, однією із позовних вимог також є вимога позивача про стягнення з ТОВ Пансіонат Карпатські Зорі на користь АТ ОПЗ грошової компенсації, як різниці між вартістю незавершеного будівництвом спального корпусу №3, що знаходиться за адресою: м. Яремча, вул. Петраша (колишня Дачна), буд. 6/А та витратами AT Одеський припортовий завод на завершення будівництва, розмір якої буде визначений висновком судової будівельно-технічної та економічної експертиз.

Тобто, розгляд вказаної вимоги, заявленої позивачем, може передбачати проведення судової експертизи щодо вартості нерухомого майна у разі необхідності, яку слід проводити за місцезнаходженням майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір виник щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м. Яремча, вул. Петроша (колишня Дачна) буд. 6/А.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що позовні вимоги щодо повернення майна є похідними вимогами і є наслідком припинення договору спільної діяльності, та не впливають на підсудність справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Отже, оскільки правила виключної підсудності поширюються на даний спір щодо нерухомого майна, яке розташоване в місті Яремча, Івано-Франківської області, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спір у цій справі повинен вирішуватись у відповідності до положень частини третьої статті 30 ГПК України, а тому підлягає передачі за виключною підсудністю до Господарського суду Івано - Франківської області.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції про передачу матеріалів позовної заяви за вх.№2892/21 від 15.09.2021р. у справі №916/2794/21 на розгляд Господарського суду Івано- Франківської області згідно приписів ч.3 ст.30 ГПК України, що є підставою для залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Пансіонат Карпатські зорі без задоволення, а оскаржуваної ухвали - без змін.

Керуючись статтями 30, 269, 270, 271, 275, 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Пансіонат Карпатські зорі залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 20.09.2021 року про передачу справи № 916/2794/21 до іншого суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М. Принцевська