ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
СУДОВИЙ НАКАЗ
10.01.2022 Справа № 914/4082/21
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Як визначено ч.ч. 1, 2 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Проаналізувавши заяву про видачу судового наказу та долучені до неї документи, судом встановлено підстави для відмови у його видачі, передбачені ст.152 ГПК України, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 ст. 150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Фізична особа-підприємець Проців Максим Ярославович просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львів Груп" заборгованість за березень 2021 року за договором суборенди від 21.02.2019 року з додатковою угодою від 27.12.2019 року.
Згідно п. 6.1. Договору суборенди від 21.02.2019 року такий є укладеним з моменту його підписання та діє з 01 березня 2019 року по 31 грудня 2020 року.
Заявник вказує, що в силу положень ст. 764 ЦК України, оскільки орендар не передав приміщення орендодавцеві після закінчення дії Договору та продовжував ним володіти, а орендодавець протягом одного місяця не заявив щодо цього заперечення, то Договір суборенди від 21.02.2019 між ТзОВ «ЛЬВІВ ГРУП» та ФОП Проців М.Я. вважається поновленим на строк до 31.12.2021 року в силу закону.
Однак, суд зазначає, що п. 2.4 Договору суборенди сторонами погоджено, що суборенда за цим договором можлива лише за умови письмової згоди на це орендодавця - ТзОВ «Зоря». Проте, до заяви про видачу судового наказу не долучено доказів на підтвердження факту пролонгації договірних відносин між контрагентами - договору, укладеного у письмовій (в тому числі електронній) формі та письмової згоди ТзОВ «Зоря».
Відповідно до п. 3 ч.3 ст.150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного у письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.
З огляду на вищенаведене та за відсутності в матеріалах справи письмового договору, який діяв між сторонами у березні 2021 та відсутності згоди власника на передачу приміщення в суборенду, суд зазначає, що правомірність стягнення заявленої суми підлягає з`ясуванню в позовному провадженні, з дослідженням доказів, що підтверджують заявлені вимоги та наявність договірних відносин між сторонами.
Оскільки згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України, під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, вказана вимога не може бути розглянута судом в порядку наказного провадження,
Суд роз`яснює, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 ч.1 ст.152 ГПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова ж у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 3-6 ч.1 ст.152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
У відповідності до ст.ст. 123, 129, 151, 155 ГПК України, судові витрати розмірі 227,00 грн судового збору, покладаються на заявника.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 123, 129, 147, 148, 150-156, 175 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в апеляційному порядку, визначеному ст. ст. 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Щигельська О.І.