РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.01.2022Справа № 910/16838/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крамар Еко" (03134, м. Київ, вул. Миру, будинок 21; ідентифікаційний код: 36173955)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМУ-36" (03067, м. Київ, вул. Гарматна, будинок 8; ідентифікаційний код: 42878099)

про стягнення 10 632, 91 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Крамар Еко" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМУ-36" про стягнення заборгованості в розмірі 10 632, 91 грн, з яких: 9 000, 00 грн - основного боргу, 1 160, 23 грн - інфляційних втрат, 472, 68 грн - 3% річних, яка утворилася у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з поводження з великогабаритними та ремонтними відходами № СМ-228-19 від 14.11.2019 в частині здійснення оплати за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

16.11.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому позивач просить суд поновити та продовжити процесуальний строк на подачу останнього та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "БМУ-36" про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву задоволено, поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "БМУ-36" процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, відзив на позовну заяву долучено до матеріалів справи.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Крамар Еко» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БМУ-36» (замовник) укладено договір про надання послуг з поводження з великогабаритними та ремонтними відходами № СМ-228-19, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надавати послуги з поводження з великогабаритни ми та ремонтними відходами (в подальшому за текстом Відходи або ВГВ) на території об`єкту замовни ка, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати надані послуги в порядку та строки, визначені цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1 договору виконавець зобов`язується вивозити відходи з території об`єкту замовника, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Московська, буд. 8 на підставі попереднього замовлення.

Пунктом 3.1. договору закріплено, що послуги, що надається виконавцем, приймаються замовником шляхом щомісячного підписання двостороннього Акту наданих послуг - далі за текстом також «Акт». Таким чином, об`єм наданих пос луг підтверджується та розраховується кожного поточного місяця на підставі відповідного Акту, який надається виконавцем та має бути підписаний замовником впродовж трьох робочих днів з дати його отримання замовником.

Згідно п. 4.1. договору вартість поводження з 1 м.куб. відходів складає 300 грн 00 коп. в т.ч. ПДВ.

Оплата послуг виконавця здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на поточний банківсь кий рахунок виконавця на умовах попередньої 100% оплати на підставі рахунку-фактури, наданого виконавцем (п. 4.2. договору).

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін (п. 9.1. договір).

Термін дії договору встановлюється до 31.12.2019, а в частині невиконаних грошових зобов`язань до повного їх виконання. У випадку, якщо жодна із сторін за 10 (десять) календарних днів до дня закінчення терміну дії цього договору не заявить письмово про його припинення, цей договір вважається продовженим на один календарний рік на тих же умовах без обмеження по кількості пролонгаций.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним належним чином виконано договірні зобов`язання за грудень місяць 2019 року у відповідності до договору по вивезенню відходів з території об`єкта замовника на загальну суму 9 000, 00 грн., що підтверджується підписаним актом наданих послуг № 3060 від 31.12.2019, однак, відповідачем вказані послуги не оплачено, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що оплата вартості наданих послуг не була здійснена у зв`язку із ненаданням позивачем рахунку-фактури.

Крім того, відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні всі необхідні первинні бухгалтерські документи щодо наданих послуг за грудень місяць 2019, які б підтверджували реальність здійснення господарських операції та відповідно виникнення зобов`язань.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що відповідно до рахунку № 2535 від 14.11.2019 відповідачем було сплачено 30.11.2019 за вивіз сміття у листопаді 2019 суму в розмірі 18 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 000,00 грн., що підтверджується актом наданих послуг № 2936 від 30.11.2019.

Відповідно до рахунків № 2535 від 14.11.2019 та № 2644 від 04.12.2019 ТОВ «БМУ- 36» було сплачено 31.12.2019 за вивіз сміття у грудні 2019 суму в розмірі 36 000,00 грн. в т. ч. ПДВ 6 000,00 грн., що підтверджується Актами надання послуг № 3059 від 31.12.2019 та № 2958 від 31.12.2019.

Відповідач зазначає, що на підставі зазначених бухгалтерських документів ним були складені та зареєстровані відповідні податкові накладні і за результатами звітних періодів за 2019 та 2020 роки, з яких вбачається, що ніякої заборгованості перед позивачем не має.

Таким чином, з огляду на викладене вище, відповідач посилається на відсутність в матеріалах справи документів, які б підтверджували заборгованість відповідача перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № СМ-228-19 від 14.10.2019, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання договору надавалися послуги з вивозу сміття, що підтверджується в тому числі актами надання послуг № 3059 від 31.12.2019, № 3058 від 31.12.2019, № 2936 від 30.12.2019, які надано відповідачем разом з відзивом на позовну заяву.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог надав до суду акт № 3063 від 31.12.2019, з якого вбачається, що позивачем були надані відповідачу послуги з вивозу сміття у грудні 2019 року вартістю 9 000, 00 грн. (разом з ПДВ).

Суд вказує, що акт № 3063 від 31.12.2019 підписаний виконавцем та замовником послуг. В ньому міститься посилання на договір № СМ-228-19 від 14.11.2019 та рахунок на оплату покупцю № 2938 від 31.12.2019 на суму 9 000, 00 грн.

При тому, суд звертає увагу, що відповідач у поданому відзиві не заперечує факт підписання акту 3№ 063 від 31.12.2019 та не ставить під сумнів наявний на даному акті підпис.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що послуги з вивозу сміття за грудень 2019 року на суму 9 000, 00 грн були надані позивачем належним чином та прийняті відповідачем без зауважень, у зв`язку з чим, у відповідача виник обов`язок здійснити оплату таких послуг.

Разом з тим, відповідачем не подано до суду клопотання про призначення експертизи або ж доказів того, що акт за спірний період визнавався недійсним.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З положень п. 4.1. договору вбачається, що підставою для здійснення виконавцем оплати послуг є рахунок-фактура.

Відповідачем заперечується факт надання йому позивачем рахунку на оплату № 2938 від 31.12.2019, на який міститься посилання у актів № 3060 від 31.12.2019 за спірний період.

Водночас, судом встановлено, що умовами договору сторони не погодили порядок вручення рахунків-фактур, а з огляду на те, що п. 2.3.1 договору на замовника (відповідача) покладено обов`язок здійснювати оплату послуг у повному обсязі, останній не був позбавлений права самостійно отримати рахунок № 2938 від 31.12.2019 та здійснити відповідну оплату.

При тому, суд звертає увагу, що про факт існування рахунку № 2938 від 31.12.2019 відповідачу було відомо з огляду на підписання акту № 3060 від 31.12.2019.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із вимогою № 54 від 10.09.2021 про сплату заборгованості в розмірі 9 000, 00 грн, яку 23.09.2021 відповідно до наявних в матеріалах справи доказів було направлено відповідачу поштовим повідомлення № 217, яке за спливом строків зберігання було повернуто позивачу без вручення.

За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене вище та враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання в частині здійснення оплати за надані послуги за грудень 2019 за актом № 3060 від 31.12.2019, щодо факту підписання якого відсутні заперечення, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено договірних зобов`язань, а відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 9 000, 00 грн підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань позивачем на існуючу суму заборгованості нараховано інфляційні втрати - 1 160, 23 грн та 3 % річних - 472, 68 грн. за період з 31.12.2019 по 30.09.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що суми 3 % річних та інфляційні втрати нараховуються за період з 31.12.2019 - 30.09.2021 на суму 9 000, 00 грн.

Водночас, суд не погоджується з визначеною позивачем датою початку здійснення таких нарахувань з огляду на те, що за умовами п. 4.2. договору підставою для здійснення оплати є наданий виконавцем рахунок - фактура (в даному випадку рахунку - фактури № 3060 від 31.12.2019), однак позивачем не доведено факту його вручення саме 31.12.2019, а відтак не доведено факту прострочення зобов`язання саме з 31.12.2019.

Однак, враховуючи направлення позивачем 23.09.2021 на адресу відповідача вимоги № 54 від 10.09.2021, неотримання її відповідачем з огляду на суб`єктивну поведінку сторони, враховуючи положення ст. 530 Цивільного кодексу України та з огляду на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань суд вважає за можливе здійснювати нарахування 3 % річних та інфляційних втрат після спливу семиденного строку з дня направлення вимоги, а саме з 01.10.2021.

Разом з тим, з урахування неможливості суду здійснювати вихід за межі позовних вимог та враховуючи кінцеву дату визначену позивачем у розрахунку - 30.09.2021 нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є неможливим у зв`язку з чим вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Крамар Еко" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БМУ-36" (03067, м. Київ, вул. Гарматна, будинок 8; ідентифікаційний код: 42878099) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крамар Еко" (03134, м. Київ, вул. Миру, будинок 21; ідентифікаційний код: 36173955) суму основного боргу - 9 000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір - 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 10.01.2022

Суддя Д.О. Баранов