ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2022 року Справа № 902/1219/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Цвіркун О.О.

за участю представників:

від позивача: Яценко Д.Ю.

від відповідача: Зільберт О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця на рішення Господарського суду Вінницької області, ухвалене 01.04.2021 суддею Маслієм І.В. у м. Вінниця (повний текст рішення складено 08.04.2021) у справі № 902/1219/20

за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця

про стягнення 516419, 63 грн.

ВСТАНОВИВ:
КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до КЕВ м. Вінниці про стягнення 516419, 63 грн., з яких: 424399, 53 грн. - заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 37549, 04 грн. - витрати від інфляції, 46128, 76 грн. - 3 % річних та 8342, 30 грн. - пеня за несвоєчасно проведені розрахунки.

В обгрунтування позову підприємство послалось на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю-продаж теплової енергії № 5506 від 26.02.2019.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 01.04.2021 у даній справі вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 424399,53 грн. основного боргу та 6365,99 грн. витрат на сплату судового збору. Відмовлено в задоволенні позовних вимог в іншій частині.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанцій, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив останнє скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

В обгрунтування скарги відповідач вказав про те, що задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що п. п. 6.2.10, 6.2.30. договору встановлюють обов`язок відповідача оплачувати виток теплоносія. На думку скаржника, суд не врахував те, що відповідач повністю оплатив теплову енергію в обсягах, визначених спірним договором, з урахуванням додаткових угод до нього. Разом з тим, надані позивачем документи, які підтверджують розрахунки сторін, становлять більшу суму, ніж ціна договору № 5506 від 26.02.2019. Таким чином, позивач надав суду докази наявності між сторонами правовідносин які виходять за межі позовних вимог. Доказів, які б підтверджували підстави виникнення інших договірних відносин між сторонами, позивач не надав. Однак, саме на підставі вищезгаданих доказів, позивач обґрунтовував наявну заборгованість КЕВ м. Вінниця. Отже, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції досліджував акти здачі-прийняття виконаних робіт, які стосувались у тому числі правовідносин що не були предметом судового розгляду. Таким чином відповідач вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ч. 5 ст. 236 ГГК України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 поновлено КЕВ м. Вінниця строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Вінницької області від 01.04.2021 у справі № 902/1219/20; відкрито апеляційне провадження у справі № 902/1219/20; зупинено дію рішення Господарського суду Вінницької області від 01.04.2021 у справі № 902/1219/20 до закінчення апеляційного розгляду; призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив суд останню задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.
Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві, просив суд останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши представників сторін у судовому засіданні, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського судів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 26.02.2019 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір про закупівлю-продаж теплової енергії № 5506, згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язався постачати споживачеві теплову енергію (згідно ДК 021:20-8 "Пара, гаряча вода та пов`язана продукція" Лот 1 - теплова енергія для потреб військової частини НОМЕР_1 в м. Вінниці) в договірних обсягах, а споживач зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Згідно п. 3. договору, його ціна становить 4621354 грн., в тому числі ПДВ - 770225, 67 грн. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін, відповідно до затверджених кошторисних призначень. Відповідно до п. 4.1. договору, оплата за теплову енергію проводиться виключно в грошовій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку. Споживач щомісячно, протягом дії договору, вносить плату за приєднане навантаження, визначене в додатку № 1 до договору, та окремо сплачує за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання на підставі показів приладів обліку, або за їх відсутності, розрахункового, відповідно до теплового навантаження. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов`язковим для сторін з моменту введення їх в дію (п. 4.2. договору). В силу п. 4.4. договору, розрахунки по ньому виконуються в наступному порядку: споживач, не пізніше 25 числа розрахункового місяця вносить плату за приєднане навантаження, визначене в додатку № 1 до договору та сплачує 70% вартості від обсягу теплової енергії та гарячого водопостачання, який передбачений на наступний розрахунковий період; остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання споживач проводить до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно п. 4.5. договору, по закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа, наступного за розрахунковим споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії та гарячого водопостачання, спожитої у розрахунковому місяця та акти за приєднане навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути постачальнику у 5-ти денний термін. Не отримання споживачем рахунку не звільняє останнього від обов`язку оплати по цьому договору. У разі не підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт споживачем, без надання постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним споживачем та є доказом кількості спожитої споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості п. 4.6. договору. Згідно п. 4.7. договору, в платіжних дорученнях споживач повинен обов`язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу, без зазначення періоду за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у споживача за надану теплову енергію та гаряче водопостачання. постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання за минулі періоди, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості з урахуванням черговості визначеної ст. 534 ЦК України. Згідно п. 4.8. договору, при виникненні потреби, але не менше одного разу на рік сторони проводять звірку розрахунків за надану теплову енергію та гаряче водопостачання з відповідним оформленням акту звірки взаємних розрахунків. Відповідно до п. п. 6.2.10., 6.2.30. договору, споживач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати теплової енергії (в тому числі, витоку теплоносія) в обсягах і в терміни, які передбачені договором та, у випадку встановлення двоканальних витратомірів на подавальному та зворотному трубопроводі теплової енергії для опалення, оплачувати понаднормовий витік мережної води, зафіксований показниками даних витратомірів. В силу п. 10.1 договору, останній набуває чинності з 26.02.2019 і діє до 31.12.2019. Договір, відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, поширює свою дію на відносини, що склалися між постачальником та споживачем послуг, які були між ними до його заключення з 01.01.2019, а в частині проведення розрахунків договір діє до повного їх проведення.

Окрім того, у розділі 12 договору визначено додатки до нього, що є його невід`ємною частиною, а саме: додаток 1 - обсяги постачання теплової енергії споживачу; додаток 2 - акт розмежування меж балансової належності мереж та експлуатаційної відповідальності сторін; додаток 3 - схема розмежування меж балансової належності мереж та експлуатаційної відповідальності сторін; додаток 4 - тарифи на теплову енергію; додаток 5 - порядок постачання, припинення подачі та обліку теплової енергії. В додатку 1 до договору "Обсяги постачання теплової енергії споживачу" визначено, що постачальник постачає теплову енергію в приміщення споживача за адресою: вул. Замостянська, 23 (приміщення штабів в/ч А-0549), вул. Стрілецька, 105 (військове містечко в/ч А-0549).

Разом з тим, додатковою угодою № 5 від 26.12.2019 до договору, сторони погодили продовжити його дію на строк до 31.03.2020. Додатковою угодою № 6 від 22.01.2020 сторони внесли зміни до п.1.2.1. та в розділ 3 даного договору. Розділ 3 договору сторони виклали в наступній редакції: "Ціна цього договору становить 2370993, 02 грн., з ПДВ, у тому числі фінансування загального і спеціального фондів 2233841, 28 грн., з ПДВ та кошти отримані від орендарів та платних споживачів 137151, 74 грн., з ПДВ".

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач за період з січня 2019 по січень 2020 поставив відповідачу в приміщення військового містечка по вул. Стрілецькій 105 та в приміщення штабів в/ч А-0549 в м. Вінниці теплову енергію на загальну суму 3750208, 55 грн.

На підтвердження вказаного факту позивачем було надано акти (дублікати) здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг): за січень 2019 - акт від 31.01.2019 на суму 948308, 68 грн.; за лютий 2019 - акт від 28.02.2019 на суму 1022793, 65 грн.; за березень 2019 - акт від 31.03.2019 на суму 601982, 74 грн.; за квітень 2019 - акт від 30.04.2019 на суму 310057, 39 грн.; за травень 2019 - акт від 31.05.2019 на суму 100923, 43 грн.; за червень 2019 - акт від 30.06.2019 на суму 100923, 43 грн.; за липень 2019 - акт від 31.07.2019 на суму 100923, 43 грн.; за серпень 2019 - акт від 31.08.2019 на суму 100923, 43 грн.; за вересень 2019 - акт від 30.09.2019 на суму 100923, 43 грн.; за жовтень 2019 - акт від 31.10.2019 на суму 36228, 31 грн.; за листопад 2019 - акт від 30.11.2019 на суму 88053, 32 грн.; за грудень 2019 - акт від 31.12.2019 на суму 121714, 76 грн.; за січень 2020 - акт від 31.01.2020 на суму 116452, 55 грн.

При цьому, в суді першої інстанції представник відповідача вказав про те, що підписані акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) отримані відповідачем, а про отримання не підписаних йому не відомо. На підтвердження факту отримання відповідачем зазначених актів, позивачем було надано реєстри отриманих рахунків, актів здачі - прийняття виконаних робіт.

Поряд з цим, договір № 5506 від 26.02.2019 укладався позивачем із відповідачем - КЕВ відділом м. Вінниця, а акти (дублікатами) здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) отримували представники В/ч НОМЕР_1 . На підтвердження вказаного в позовній заяві позивач надав також акти про відпуск теплової енергії.

Судами також встановлено, що окрім спожитої теплової енергії, відповідачем допущено понаднормові витрати мережної води, які зафіксовані показниками двоканального вузла обліку з витратомірами на подавальному та зворотному трубопроводі, та відображені в актах здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі - Правила), затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.03.2007 за № 197/13464, мережна вода - спеціально підготовлена вода, яка використовується у водяній тепловій мережі як теплоносій. Закрита водяна система теплопостачання - це водяна система теплопостачання, в якій вода, що циркулює у тепловій мережі, використовується тільки як теплоносій і з мережі не відбирається.

В силу п. 6.3.77 Правил, заповнення і підживлення теплових мереж, систем теплопостачання виконується деаерованою, хімічно очищеною водою.

Згідно п. 6.3.75. Правил, у разі витікання (втрати) теплоносія, необхідно вжити невідкладних заходів для виявлення місця витоку і усунення дефектів. Підвищений витік води з теплової мережі визначається для ДТ (джерела теплопостачання) за збільшенням витрати підживлювальної води за постійного температурного режиму, а для споживачів - за різницею показів витратомірів на подавальному та зворотному трубопроводах теплової мережі.

Відповідно до п. 6.3.76 Правил, невиробничий витік - втрати мережної води із систем теплоспоживання згідно з їхньою балансовою належністю має бути віднесено до власника теплових мереж або власника систем теплоспоживання, який допустив цей витік.

Судами встановлено, що на виконання п. 7.2.34 Правил, на вводі теплових мереж споживача за адресою вул. Стрілецька, 105 встановлено двоканальний вузол обліку з витратоміром на подавальному та зворотному трубопроводі, що підтверджується актом № 0109 від 04.10.2018 опломбування приладу обліку ЦО, який обліковує витрати теплоносія як різницю об`ємів між подавальним та зворотним трубопроводом.

02.07.2018 відповідач звернувся до позивача з листом вх. № 3008 про надання згоди та видачу технічних умов на відключення військового містечка від централізованих теплових мереж.

18.07.2018 позивач видав відповідачу технічні умови на від`єднання від системи централізованого теплопостачання будівель військового містечка по вул. Стрілецька, 105 (Штаб Повітряних Сил Збройних Сил України, військова частина НОМЕР_1 ). Вказані технічні умови дійсні 2 роки.

08.10.2019, за участю представників позивача, складено акт № 1694 на від`єднання зазначеного об`єкту від систем централізованого теплопостачання.

Відтак, постачання теплової енергії з 08.10.2019 здійснювалося в приміщення відповідача лише за адресою: вул. Замостянська, 23.

Як вбачається із додатку 4 до договору, останнім визначено тарифи на теплову енергію (бюджетні організації). Так, споживач сплачує за теплову енергію по двоставковому тарифу, що діє на день підписання зазначеного додатка та, у разі наявності витоку, - за втрати з витоком згідно діючої калькуляції КП BMP "ВМТЕ".
Позивачем до матеріалів справи було додано калькуляцію вартості 1м3 неповернення конденсату по ТЕЦ-1 КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" та розрахунок кількості витоку теплоносія (хімічно очищеної води) відповідно до показників двоканального теплового лічильника (п. 6.2.30 договору від 26.02.2019 № 5506).

За доводами позивача, які не оспорювались відповідачем, за вказаний період, в межах договору відповідачем сплачено 3325809, 02 грн., на підтвердження чого позивачем було надано лише відомості про платежі по договору № 5506 від 26.02.2019 та виписку з журналу нарахувань і оплати за період з січня 2019 по лютий 2020.

Однак, відповідач сплатив за теплову енергію, а за витік теплоносія не розрахувався, відтак, заборгованість останнього перед позивачем становить 424399, 53 грн.

Місцевий господарський суд визнав позовні вимоги КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" частково обґрунтованими та оскаржуваним рішенням ухвалив стягнути з відповідача на користь позивача 424399, 53 грн. основного боргу, а в задоволенні позовних вимог в іншій частин - відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

В силу ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст. 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судами встановлено, а вище зазначено про те, що сторонами даного господарського спору було укладено договір № 5506 про закупівлю-продаж теплової енергії від 26.02.2019, який за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу з елементами договору про надання послуг (змішаний договір).

Згідно ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно умов Договору Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги (п. 6.2.1. Договору).

Як було зазначено вище, пунктами 6.2.10., 6.2.30. договору сторонами було обумовлено, що споживач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати теплової енергії (в тому числі, витоку теплоносія) в обсягах і в терміни, які передбачені договором та, у випадку встановлення двоканальних витратомірів на подавальному та зворотному трубопроводі теплової енергії для опалення, оплачувати понаднормовий витік мережної води, зафіксований показниками даних витратомірів.

В силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що відповідачем, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором, не було здійснено всіх розрахунків, у результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 424399, 53 грн., наявність якої доведено позивачем належними та допустимими доказами.

Зважаючи на все вище викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що зазначення у договорі обсягу витоку теплоносія 0, 00 тонн останній не повинен компенсувати постачальнику такі втрати у разі їх наявності, тим паче, коли вони встановлюються показниками лічильника та визначаються простими математичними підрахунками.

Поряд з цим, вартість договору є орієнтовною, так, зокрема, як вказано вище, у додатку 1 до договору зазначено про те, що для об`єктів з приладами обліку обсяги та розподіл теплової енергії, що постачається споживачу, може бути визначений згідно з заявленою величиною, а тому, ціна договору може бути змінена як у бік зменшення, так і збільшення.

Як вказано вище, згідно п. 4.2 договору, споживач щомісячно, протягом дії договору, вносить плату за приєднане навантаження, визначене в додатку 1 до договору та окремо сплачує за спожиту теплову енергію на підставі показників приладів обліку.

Обсяги спожитої теплової енергії по договору, в тому числі і дані про витоки, щомісячно фіксувалися у актах про відпуск теплової енергії, підписаних представником споживача (наявні у матеріалах справи). Усі нарахування за спожиті послуги відображалися відповідно щомісяця у актах здачі-прийняття наданих послуг (наявні у матеріалах справи).

На підставі зазначених документів і визначалася загальна ціна договору, яку споживач повинен був оплатити, однак не здійснив цього у повному обсязі, що й стало підставою для звернення постачальника до суду із позовною заявою про стягнення боргу у примусовому порядку.

Відтак, судом першої інстанції досліджувалися відносини між КП ВМР "ВМТЕ" та КЕВ м. Вінниця саме згідно договору про закупівлю - продаж теплової енергії, що спростовує твердження скаржника про вихід місцевого господарського суду, під час ухвалення рішення по даній справі, за межі позовних вимог.

Окрім того, у суді першої інстанції позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 37549, 04 грн. - втрат від інфляції, 46128, 76 грн. - 3% річних та 8342, 30 грн. - пені.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 7.4.3. договору сторони погодили, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення, якщо інше не передбачене законодавством.

В силу ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 цього Закону, розмір пені, передбачений його ст. 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В ході розгляду вимог позивача про стягнення з відповідача 37549, 04 грн. - втрат від інфляції, 46128, 76 грн. - 3% річних та 8342, 30 грн. - пені місцевий суд вказав про те, що неможливо перевірити правильність їх нарахування, оскільки в матеріалах справи відсутні докази дати вручення відповідачу актів, відсутні документи, що підтверджують оплату, наявний лише сам розрахунок.

При цьому, місцевим господарським судом вірно зазначено про те, що враховуючи той факт, що норми статей 182, 183 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відтак, місцевим господарським судом, в межах наданих йому повноважень, були створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Позивачем, окрім позовних матеріалів, не було подано жодних доказів, відтак, суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити та відповідно провести власний розрахунок інфляційних, 3% річних та пені.

З огляду на викладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача зазначених сум інфляційних, 3% річних та пені, як таких, що не були доведені позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Вінницької області від 01.04.2021 у справі № 902/1219/20 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його зміни чи скасування не вбачається. Зазначені в апеляційній скарзі доводи відповідача судова колегія вважає не обґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, відтак, останні не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Понесені скаржником судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України залишаються за ним.

Керуючись ст. ст. 129, 264, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 01 квітня 2021 року у справі № 902/1219/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 902/1219/20 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено "19" січня 2022 року.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Савченко Г.І.