УХВАЛА

м. Київ

14.01.2022Справа № 910/219/22

Суддя Господарського суду міста Києва Босий Вадим Петрович, розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, будинок 8; ідентифікаційний код 00039002) про видачу судового наказу за вимогою до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай.-Кооп» (01014, м. Київ, вул. Бастіонна, будинок 5/13; ідентифікаційний код 31113488) про стягнення 15 588,40 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай.-Кооп» про стягнення 15 588,40 грн.

Суд відзначає, що заява не відноситься до територіальної юрисдикції Господарському суду міста Києва, а тому підлягає передачі для розгляду іншому суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 149 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом із тим, ст. 30 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок розгляду справ за виключною підсудністю.

Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Отже, виходячи із комплексного аналізу положень ст. 30, 31 Господарського процесуального кодексу України, суди не можуть допускати випадків будь-яких спорів щодо підсудності, оскільки Господарським процесуальним кодексом України чітко визначено категорії спорів, які повинні розглядатися тільки за виключною підсудністю.

Згідно ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Заява про видачу судового наказу подана за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням відповідача зобов`язань за договором оренди нерухомого майна №09/14-397/7/21 від 04.04.2019.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається із умов договору оренди нерухомого майна №09/14-397/7/21 від 04.04.2019, об`єктом оренди за таким договором є нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Житомир, бульвар Новий, будинок 7.

Відтак, оскільки правила виключної підсудності поширюються на спір щодо стягнення заборгованості з орендної плати за користування нерухомим майном, розташованим у Житомирській області, то спір у цій справі має бути переданий на розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Вказане відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами щодо підсудності не допускаються (ч. 6 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, з огляду на те, що спір у справі належить до територіальної підсудності Господарського суду Житомирської області, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для передання означеної заяви на розгляд вказаного суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 30, 31, 149, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про видачу судового наказу за вимогою до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай.-Кооп» про стягнення 15 588,40 грн. направити за територіальною підсудністю до Господарського суду Житомирської області (10002, Житомирська область, м. Житомир, Путятинський майдан, 3/65).

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню.

Суддя В.П. Босий