ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1143/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марача В.В., при секретарі Мельник В.Я. розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Вентиляційні системи" (0130, м. Київ, вул. М. Коцюбинського, 1, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Біосистема-Захід" (33013, м. Рівне, вул. Григорія Сковороди, 23, код ЄДРПОУ 40307159)

про стягнення у розмірі 865 432,49 грн.

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Вентиляційні системи" звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біосистема-Захід" в якому, посилаючись на порушення умов Договору поставки №20/08/21 від 20.08.2021 року, просить стягнути з останнього 865432 грн. 49 коп.. Даний позов обгрунтовує наступним. Відповідно до умов Договору Позивач виконав свій обов`язок по внесенню авансового платежу у розмірі 90% від вартості товару належним чином та в строк, визначений Договором поставки. Однак Відповідач не виконав свого зобов`язання щодо поставки Позивачу товару та не повернув кошти, сплачені Позивачем як авансовий платіж за непоставлений товар. Станом на день подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 862 290,00 грн.. Крім того, на суму боргу Позивачем нараховано пеню у розмірі 3142,49 грн..

Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнає у повному об`ємі.

В судове засідання 11.01.2022 року представники позивача та відповідача не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача та Відповідач подали суду заяви, в яких просили суд провести розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

20 серпня 2021 року між Приватним акціонерним товариством "Вентиляційні системи", як Покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біосистема-Захід", як Постачальником укладено Договір поставки №20/08/21 (далі Договір поставки).

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Договору Відповідач зобов`язаний був поставити Позивачу паливні гранули (пелети) в кількості та за ціною, вказаною у специфікації від 20.08.2021 до Договору, а Позивач зобов`язаний був прийняти та сплатити їх вартість.

Пунктом 1 специфікації до Договору поставки визначено, що Відповідач зобов`язаний поставити Позивачу 286 тон паливних гранул (пелет) за ціною 3 350,00 грн. без ПДВ за 1 тонну, загальною вартістю 958 100,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до пункт 5 специфікації до Договору поставки оплату товару Позивач зобов`язаний був здійснити двома платежами:

- перший (авансовий) платіж у розмірі 90% від загальної вартості товару Позивач зобов`язаний був внести на рахунок Відповідача після підписання специфікації до договору поставки (п.5.1 специфікації);

- другий платіж (решту) у розмірі 10% від загальної вартості товару Позивач зобов`язаний був внести на рахунок Відповідача не пізніше 15.04.2022 (п.5.2 специфікації до Договору поставки).

Відповідно до пункту 4 специфікації до Договору поставки Відповідач зобов`язаний був поставити товар в період з вересня 2021 по квітень 2022 згідно графіку, викладеного у специфікації, шляхом здійснення 13 поставок по 22 тони товару. Першу поставку товару Відповідач повинен був виконати протягом першого тижня вересня 2021, а на дату подання позову Відповідач зобов`язаний був виконати 4 поставки - п.4 специфікації до договору поставки. Датою поставки (отримання Позивачем) товару є дата зазначена у підписаній Позивачем та Відповідачем видатковій накладній (п.5.4 договору поставки).

У пункті 12.10 Договору поставки Позивач та Відповідач погодили можливість передачі інформації за договором поставки засобами електронної пошти за електронними адресами, вказаними у договорі поставки.

Як встановлено судом, 27.08.2021 відповідно до умов п.5.1 специфікації до Договору поставки на підставі рахунку-фактури № БСЗ-200821/1 від 20.08.2021 Позивач здійснив платіж у розмірі 862 290,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 29826 від 27.08.2021.

06.10.2021 електронним листом Відповідач підтвердив Позивачу неможливість виконання зобов`язань по поставці товару.

19.10.2021 Позивач звернувся до Відповідача з вимогою вих. № 1422 про повернення грошових коштів у розмірі авансового платежу, передбаченого п.5.1 специфікації до Договору поставки - 862 290,00 грн., що підтверджується накладною №221 про прийняття відправлення з оголошеною цінністю, описом вкладення у цінний лист.

Вказане відправлення не було вручене Відповідачеві та було повернуте Позивачу у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання, що підтверджується самим поштовим відправленням з довідкою AT «Укрпошта» про причини повернення від 08.11.2021 та роздруківкою з веб-сайту AT «Укрпошта», що знаходиться за адресою https://track.ukrposhta.ua/traeking_UA.htmI, про відстеження відправлення № 221.

Як встановлено судом, відповідно до умов Договору поставки, Позивач виконав свій обов`язок по внесенню авансового платежу у розмірі 90% від вартості товару належним чином та в строк, визначений Договором поставки, натомість, Відповідач не виконав свого зобов`язання щодо поставки Позивачу товару та не повернув кошти, сплачені Позивачем як авансовий платіж за непоставлений товар.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак вимога Позивача про стягнення з Відповідача суми попередньої оплати у розмірі 862 290,00 грн. грунтується на договорі та законі, і, відповідно, є правомірною.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Відповідача пені у сумі 3 142,49 грн. за період з 06.09.2021 року по 30.11.2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів

Приписами ч. 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за просрочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.7.4. Договору поставки у випадку порушення строків виконання зобов`язань передбачених даним Договором, якщо такі порушення виникли не з вини Покупця, Постачальник зобов`язаний сплатити на користь Покупця пеню у розмірі облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми зобов`язання виконання якого прострочено, за кожний день затримки виконання такого зобов`язання.

Суд, здійснивши перерахунок нарахованої Позивачем суми пені за період з 06.09.2021 року по 30.11.2021 року зазначає, що останній здійснено арифметично вірно.

Відтак, з огляду на вищевказані норми Закону та Договору, пеня у сумі 3 142,49 грн. за період з 06.09.2021 року по 30.11.2021 року підлягає до стягнення з Відповідача.

В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що Позивач довів належними та допустимими доказами факт неналежного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором поставки №20/08/21 від 20.08.2021 року, а Відповідач вказаного належними доказами не спростував, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми передоплати у розмірі 862 290,00 грн. та пені у сумі 3142,49 грн..

На підставі статті 130 ГПК України підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову від суми, визнаної відповідачем.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України решта судових витрати покладаються на відповідача, так як спір виник внаслідок його неправильних дій.

Статтею 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до цієї ж статті датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відтак датою ухвалення даного рішення є дата складення його повного тексту.

Керуючись статтями 129, 130, 185, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біосистема-Захід" (33013, м. Рівне, вул. Григорія Сковороди, 23, код ЄДРПОУ 40307159) на користь Приватного акціонерного товариства "Вентиляційні системи" (0130, м. Київ, вул. М. Коцюбинського, 1, ) суму попередньої оплати у розмірі 862 290 (вісімсот шістдесят дві тисячі двісті дев`яносто) грн. 00 коп., пеню у розмірі 3142 (три тисячі сто сорок дві) грн. 49 коп. та 6490 (шість тисяч чотириста дев`яносто) грн. 74 коп. судового збору.

3. Повернути Приватному акціонерному товариству "Вентиляційні системи" (0130, м. Київ, вул. М. Коцюбинського, 1, ) з Державного бюджету України 6490 (шість тисяч чотириста дев`яносто) грн. 74 коп. судового збору, сплаченого по платіжному дорученню №39174 від 06.12.2021 року, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи №918/1143/21.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.