ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 січня 2022 року справа №903/844/21
Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича

та за відсутності представників сторін у зв`язку з їх неявкою в судове засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАЗЕРА УКРАЇНА", м. Київ

до відповідача 1: Фізичної особи-підприємця Дятла Сергія Леонідовича, АДРЕСА_1

до відповідача 2: Дятла Сергія Леонідовича , АДРЕСА_1

про солідарне стягнення 523 143,86 грн.

встановив: 18 жовтня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАЗЕРА УКРАЇНА" звернулось до господарського суду з позовом про солідарне стягнення на його користь з фізичної особи-підприємця Дятла Сергія Леонідовича та фізичної особи Дятла Сергія Леонідовича 523 143,86 грн., в тому числі 409 500 грн. суми основної заборгованості по оплаті поставлених у відповідності до укладеного між ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" та підприємцем Дятлом С.Л. договору поставки насіння сільськогосподарських культур №ЩА 12/05-1 від 12.05.2021р. товарів, 3 130,15 грн. пені, 20 475 грн. штрафу, нарахованого згідно п. 8.4 договору, 87 750 грн. штрафу, нарахованого згідно п. 6 додатку №1 до договору поставки №ЩА 12/05-1 від 12.05.2021р., 2 288,71 грн. - 12% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невиконання підприємцем Дятлом С.Л. умов договору поставки №ЩА 12/05-1 від 12.05.2021р., нарахування у зв`язку з цим сум пені, штрафів, процентів річних, а також на укладення між ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" та Дятлом Сергієм Леонідовичем в забезпечення виконання підприємцем Дятлом С.Л. взятих на себе зобов`язань по сплаті будь-яких сум, що виникають на підставі договору поставки №ЩА 12/05-1 від 12.05.2021р., договору поруки №ЩА 12/05-1 від 12.05.2021р.

При цьому позивач просив суд в резолютивній частині ухваленого у справі рішення зазначити про нарахування 12% річних та пені до моменту виконання судового рішення з урахуванням приписів законодавства України.

Також позивачем засвідчувалось на понесенні витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в розмірі 7 847,16 грн., а також витратах по оплаті наданої професійної правничої допомоги на суму 70 000 грн.

Ухвалою суду від 25.10.2021р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи в підготовчому судовому засіданні призначено на 22.11.2021р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

17 листопада 2021 року на адресу суду за підписом представника ТОВ "Хазера Україна" (адвокат Хекало О. О. ордер АА № 1146271 від 11.10.2021р.) надійшло клопотання про проведення судового засідання 22.11.2021р. об 10:30год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відеоконференцзв`язку EASYCON. Ухвалою суду від 17.11.2021р. відповідне клопотання позивача було задоволено.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.11.2021р., постановленою за результатами проведеного підготовчого судового засідання (відображена в протоколі судового засідання) судом за власною ініціативою було продовжено строк проведення підготовчого судового провадження на 30 днів до 24.01.2022р., відкладено підготовче судове засідання у справі на 13.12.2021р., задоволено клопотання ТОВ "Хазера Україна" про участь представника у судовому засіданні 13.12.2021р. по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Про процесуальні дії, вчинені судом в підготовчому судовому засіданні 22.11.2021р., відповідачі були повідомлені ухвалою від 22.11.2021р.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.11.2021р. суд постановив звернутися до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи Дятла Серія Леонідовича (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області 16.08.2005р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

29.11.2021р. від Управління Державної міграційної служби України у Волинській області надійшла відповідь №0701.2.1-5855/0701.1.1-21 від 25.11.2021р. на запит суду з інформацією про зареєстроване місце проживання відповідача - фізичної особи Дятла Серія Леонідовича з якої, зокрема, вбачається, що Дятел Серій Леонідович ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 24.11.1995р. за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 13.12.2021р., постановленою за результатами проведеного підготовчого судового засідання (відображена в протоколі судового засідання), було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.01.2022р. Про процесуальні дії, вчинені судом в підготовчому судовому засіданні 13.12.2021р., відповідачі були повідомлені ухвалою від 13.12.2021р.

До початку судового засідання по розгляду справи по суті, зокрема, 13 грудня 2021 року, відділом документального забезпечення та контролю суду було зареєстровано клопотання ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" від 13.12.2021р. про розгляд справи по суті за відсутності представника позивача. При цьому, товариство засвідчило на відсутності наміру заявляти до стягнення з відповідачів витрат по оплаті наданої професійної правничої допомоги.

Аналогічно 13.12.2021р. судом була зареєстрована заява ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" від 13.12.2021р. про відмову позивача від позову в частині вимог, пред`явлених первинно до відповідача 1 - Фізичної особи-підприємця Дятла Сергія Леонідовича на підставі ст.ст. 46, 191 ГПК України.

У визначений судом день та час позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив.

Відповідачі своїм правом на участь в судовому розгляді також не скористались, відзиву на позов та інших передбачених ГПК України заяв/клопотань до суду не подали.

Судом засвідчується, що примірники ухвали суду від 25.10.2021р., від 02.12.2021р. та від 13.12.2021р. направлені рекомендованою кореспонденцією на адреси підприємця Дятла Сергія Леонідовича, а також фізичної особи Дятла Серія Леонідовича ( АДРЕСА_1 ) були повернуті до суду без вручення адресатам з підстав: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Судом, з метою належного повідомлення Дятла Серія Леонідовича про розгляд справи за його участю в якості відповідача, на офіційному сайті судової влади України 14.12.2021р. було опубліковане відповідне інформаційне повідомлення.

Відтак, судом засвідчується, що останнім було вжито всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання кореспонденції суду (ухвал від 25.10.2021р., від 02.12.2021р. та від 13.12.2021р.) відповідачами та повернення її до суду з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою" є наслідками діяння (бездіяльності) відповідачів щодо її належного отримання, тобто їх власною волею. Відтак, відповідачі вважаються повідомленими про розгляд справи належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідачі, натомість, проявили протиправну процесуальну бездіяльність.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судових засідань.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України у п.п. 3.9.1., 3.9.2. Постанови від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом враховується, що ухвалами від 25.10.2021р., від 02.12.2021р. та від 13.12.2021р. явка в судове засідання представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Згідно з приписами ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його правта обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997р., дана Конвенція та Протоколи до неї №№2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумності строку розгляду справи можна застосовувати, коли стороною у спорі є орган державної влади.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що відповідачі, у відповідності до чинного законодавства, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, суд вважає, що спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Стосовно заяви ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" від 13.12.2021р. про відмову від позову в частині вимог до підприємця Дятла Сергія Леонідовича на підставі ст.ст. 46, 191 ГПК України, суд зазначає, що у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд наділений повноваженнями закрити провадження у справі у тому випадку, коли позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Відтак, розглянувши до початку розгляду справи по суті клопотання позивача щодо відмови від пред`явленого позову в частині вимог ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" до відповідача 1 - Фізичної особи-підприємця Дятла Сергія Леонідовича, виходячи з принципу диспозитивності господарських відносин, з огляду на те, що зазначені дії сторони не суперечать законодавству та не порушують чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, суд дійшов висновку, що відмову від позову слід прийняти і закрити провадження у справі в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

При цьому судом засвідчується, що у відповідності до ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані позивачем докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений до фізичної особи Дятла Сергія Леонідовича позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст. 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 Цивільного кодексу України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У розумінні приписів наведеної норми, ціна є однією із найважливіших умов відплатного договору. Сторони мають право встановлювати ціну в договорі на власний розсуд.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому судом також засвідчується, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину котра, зокрема, означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Як в даному випадку встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАЗЕРА УКРАЇНА" (Постачальник) та підприємцем Дятлом Сергієм Леонідовичем (Покупець) було укладено договір поставки №ЩА12/05-1 згідно з умовами котрого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця товар (насіння сільськогосподарських культур), а покупець зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити товар в порядку, визначеному умовами договору.

Відповідно до п. 1.2. договору від 12.05.2021р., предметом поставки є товар, найменування, кількість, та асортимент якого вказуються у додатках до договору (Специфікації), які є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.п. 2.1.-2.5 договору №ЩА12/05-1, ціна товару, його вартість визначається в специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору. Загальна ціна договору являє собою суму вартості всього товару, договором. Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в специфікаціях до даного договору. Покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в строки, що зазначаються в специфікаціях до договору. Датою оплати вважається дата надходження коштів на поточний банківський рахунок постачальника. В призначенні платежу має бути зазначений номер та дата договору, а також номер додатку до договору, згідно якого здійснюється оплата.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору поставки від 12.05.2021р., постачальник зобов`язується передати покупцю товар відповідно до умов даного договору, покупець зобов`язується своєчасно і в повному об`ємі здійснити оплату та прийняти товар.

Приймання товару здійснюється покупцем (представником покупця, що має довіреність на право одержання відповідних товарно-матеріальних цінностей) за видатковою накладною в якій сторони зазначають найменування, асортимент, кількість в одиницях виміру, ціну та загальну вартість поставленого товару (п. 6.1. договору).

12 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАЗЕРА УКРАЇНА" та підприємцем Дятлом Сергієм Леонідовичем було підписано специфікацію (додаток №1 до договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1), згідно якої загальна вартість товару , що постачається, становить 585 000 грн., оплата за товар здійснюється на підставі цього договору з зазначенням номеру додатку та перераховується на банківський рахунок постачальника, зазначений в договорі, наступними черговими платежами та строки: 30%, що складає 175 500 грн. в строк до 12.05.2021р.; 70%, що складає 409 500 грн. в строк до 30.08.2021р.

На виконання умов зазначеного договору позивачем згідно специфікації від 12.05.2021р. та видаткової накладної №1051 від 13.05.2021р. було поставлено, а підприємцем Дятлом С.Л., прийнято, товарно-матеріальних цінностей загальною вартістю 585 000 грн.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством.

Судом встановлено, що видаткова накладна №1051 від 13.05.2021р. на суму 585 000 грн. на відпуск ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" відповідачу товарів містить всі визначені чинним законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображає зміст та обсяг здійсненої сторонами на підставі останньої, згідно умов підписаного договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1 господарської операції.

Пунктом 3 специфікації (додаток №1 до договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА 12/05-1) передбачено, що оплата за товар здійснюється на підставі цього договору з зазначенням номеру додатку та перераховується на банківський рахунок постачальника, що зазначений в договорі, наступними черговими платежами в строки: 30%, що складає 175 500 грн. в строк до 12.05.2021р.; 70%, що складає 409 500 грн. в строк до 30.08.2021р.

Проте, підприємець Дятел С.Л., взяті на себе згідно договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1 зобов`язання в частині проведення з позивачем повних розрахунків по оплаті поставленого товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконав, його вартість в повному об`ємі не оплатив у зв`язку з чим заборгував постачальнику 409 500 грн.

Судом досліджено, що сума заборгованості 409 500 грн. включає в себе загальну вартість товарів 585 000 грн., поставлених на виконання умов договору від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1 згідно видаткової накладної №1051 від 13.05.2021р., за мінусом проведеної в травні місяці 2021 року відповідачем часткової оплати в сумі 175 000 грн. (докази оплати - банківська виписка про рух коштів на рахунку ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА").

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання підприємець Дятлом С.Л. своїх зобов`язань за договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1, позивачем 16.09.2021р. було направлено на адресу Дятла С.Л. вимогу про оплату товару та штрафних санкцій в загальному розмірі 523 143,86 грн., котра з боку останнього залишилась без відповіді і належного реагування.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд встановив, що в даному випадку, відносини між ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" та підприємцем Дятлом С.Л. носять договірний характер, укладений між ними договір поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1, відпуск позивачем на виконання його умов товарів, їх отримання підприємцем Дятлом С.Л. та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред`явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості в розмірі 409 500 грн.

Сума заборгованості 409 500 грн. повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому порядку не була спростована чи заперечена відповідачем.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до положень статей 230, 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В даному випадку, пунктом 8.3. договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1, встановлено, що у випадку несплати в строк платежів за даним договором, сторона, що прострочила своє зобов`язання повинна сплатити іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення.

Згідно п. 8.8 договору поставки від 12.05.2021р., у відповідності до ст. 259 ЦК України та п. 6 ст. 232 ГК України сторони домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань, а нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань здійснюється без обмеження строку.

Отже, сторони у пунктах 8.3., 8.8 договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1 визначили можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді пені за невиконання покупцем умов договору щодо строків оплати вартості товару та погодили, що відповідно до вимог ст. 232 ГК України, нарахування пені не обмежується 6-ти місячним строком. Зазначений договір недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п.п. 8.3., 8.8 не визнавався. Відповідач зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого товару не виконав, тому сплата пені є його договірним зобов`язанням.

Враховуючи викладені положення договору та наявні факти прострочення відповідачем оплати поставленого товару, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми основного боргу було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з підприємця Дятла С.Л. 3130,15 грн. пені за договором поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1, нарахованої за період прострочки платежів з 31.08.2021р. по 16.09.2021р.

Розглянувши позовні вимоги ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" стосовно стягнення на його користь з підприємця Дятла С.Л. 3130,15 грн. пені, перевіривши методику її нарахування, суд встановив, що вказану санкцію позивачем нараховано з врахуванням умов укладеного між сторонами договору в частині порядку та строків здійснення обов`язкових платежів, дати виникнення тієї чи іншої суми боргу. Наведені позивачем розрахунки суми пені, а відтак і відповідні вимоги, судом визнаються арифметично вірними та обґрунтованими, а відтак підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в судовому порядку в повному розмірі.

Також, пунктом 8.4. договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1, встановлено, що у випадку прострочення оплати за поставлений товар понад 5 днів покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5% від суми заборгованості.

Враховуючи викладені положення договору та наявний факт прострочки відповідачем платежів понад 5 днів, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми заборгованості 409 500 грн., було включено до ціни позову вимогу щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5% від суми боргу 409 500 грн., що становить 20 475 грн.

Договір поставки №ЩА12/05-1, недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п. 8.4., не визнавався. На момент звернення до суду з позовом відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, тому сплата штрафу також є його договірним зобов`язанням.

Судом встановлено, що штраф в розмірі 20 475 грн. нарахований у відповідності до фактичних обставин справи, положень чинного законодавства та укладеного між сторонами договору, а відтак підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в судовому порядку в повному розмірі.

Поруч з цим, відповідно пункту 4 додатку №1 від 12.05.2021р. (специфікація) до договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА 12/05-1 сторони домовились, що чергові платежі згідно п. 3 специфікації в цих додатках, підлягають коригуванню за формулою:

Відкоригований черговий платіж = черговий платіж в евро х валютний курс, встановлений на міжбанківській валютній біржі щодо продажу Євро до гривні на день, що передує дню проведення розрахунків, згідно даних сайту http ://charts .finance .ua/ru/currency/interbank/.

У випадку, коли з будь-яких причин веб сайт, що зазначений вище не працює, сторони домовилися використовувати дані сайту http://minfin.com.ua або інших джерел за додатковим погодженням. Сплата відкоригованих платежів здійснюється в строки, зазначені в п. 3 цієї Специфікації.

Відповідно до пункту 6 додатку №1 від 12.05.2021р. (специфікація) до договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА 12/05-1 за порушення умов здійснення чергових платежів, що встановлені пунктами 4 даної Специфікації, постачальник має право вимагати сплати штрафу у розмірі 15% загальної вартості товару в гривнях за даною специфікацією.

Отже, сторони у пункті 6 додатку №1 від 12.05.2021р. (специфікація) до договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА 12/05-1 визначили можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді штрафу за порушення покупцем умов здійснення чергових платежів у розмірі 15% загальної вартості товару в гривнях за даною специфікацією.

Зазначений договір з додатком до нього недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п. 6 додатку №1 від 12.05.2021р. не визнавався. Відповідач зобов`язання щодо чергового платежу не виконав, тому сплата штрафу є його договірним зобов`язанням.

Розглянувши позовні вимоги ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" стосовно стягнення на його користь з відповідача 15% штрафу в розмірі 87 750 грн., перевіривши підстави та методику нарахування цієї суми, судом встановлена обґрунтованість таких вимог та їх відповідність як умовам укладеного між сторонами договору поставки з додатком до нього, так і положенням чинного законодавства України.

При цьому судом з`ясовано, що штраф в розмірі 87 750 грн., нараховано позивачем в розмірі 15% від загальної суми невиконаних зобов`язань 585 000 грн. (загальна вартість відпущеного товару) відповідно до умов п. 6 додатку №1 від 12.05.2021р. (специфікація) до договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1 з огляду на порушення відповідачем положень договору в частині проведення обов`язкового платежу в строк до 30.08.2021р.

Нарахування таких санкцій, на думку суду, відповідає і не суперечить нормам ст. 236 ГК України.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими суду розрахунками, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України та згідно п. 8.6. договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1 за період з 31.08.2021р. по 16.09.2021р. було нараховано відповідачу 2 288,71 грн. 12% річних.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення суми процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Відповідно до п. 8.11. договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1, виконання зобов`язань покупця щодо розрахунків за договором повинні бути забезпечені в повному обсязі порукою третіх осіб (однією фізичною особою) шляхом укладання відповідних договорів поруки, в яких даний договір буде зазначений в якості зобов`язання, що забезпечується порукою. Договори поруки мають бути укладені протягом десяти робочих днів з дати підписання додатку до цього договору, яким визначаються умови розрахунку, зокрема, грошова сума зобов`язання покупця та строки оплати. У випадку, якщо сторони не укладуть договори поруки в зазначений строк (незалежно від причин), покупець зобов`язаний здійснити повний розрахунок за поставлений йому товар на вимогу постачальника.

Одночасно з цим, з метою забезпечення виконання зобов`язань підприємця Дятла С.Л., які виникають з умов договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1, 12 травня 2021 року між ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" (кредитор), Дятлом Сергієм Леонідовичем (поручитель) та підприємцем Дятлом С.Л. (боржник) було укладено договір поруки №ЩА12/05-1 відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань боржника перед кредитором за договором поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1 укладеним між кредитором та боржником.

Укладений між цими сторонами договір поруки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний чи змінений не був, договір містить в собі усі істотні умови, встановлені для угод відповідного роду, підписаний уповноваженим представником ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА", підприємцем Дятлом С.Л. та особисто поручителем, скріплений відтиском печатки ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" та підприємця Дятла С.Л.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки від 12.05.2021р., поручитель зобов`язується у випадку порушення (невиконання) або неналежного виконання боржником своїх зобов`язань перед кредитором, на підставі письмової вимоги кредитора, в якій має бути викладений зміст порушеного зобов`язання та обґрунтований розрахунок належної до сплати суми, перерахувати цю суму на рахунок кредитора, зазначений в розділі 7 цього договору, протягом п`яти робочих днів з моменту отримання такої вимоги. Вимога кредитора буде достатньою для поручителя підставою виконати зобов`язання на суму, вказану в такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до Кредитора про надання додаткової інформації чи документів. У випадку заперечення поручителем факту отримання вимоги, датою пред`явлення вимоги буде вважатись четвертий робочий день після відправлення кредитором письмової вимоги до поручителя, що відправляється цінним листом з описом вкладення, а належним доказом пред`явлення вимоги буде поштова квитанція та опис вкладення у цінний лист.

Матеріалами справи підтверджується факт виконання товариством-позивачем положень умов договору поруки в частині направлення письмової вимоги поручителю щодо невиконання основним боржником зобов`язань за договором поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1 та необхідності вжиття заходів, спрямованих на погашення заборгованості, сплату відповідних відсотків та сум санкцій.

Так, 16 вересня 2021 року позивач надіслав на адресу поручителя - Дятла С.Л. вимогу від 16.09.2021р. про оплату товару та штрафних санкцій в загальному розмірі 523 143,86 грн. за договором поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1. Доказами направлення вимоги виступають фіскальний чек відділення зв`язку від 16.09.2021р., накладна від 20.09.2021р. №937, опис вкладення у цінний лист від 16.09.2021р., трекінг відправлень із офіційного сайту УДППЗ "Укрпошта".

Доказів надання відповіді на вимогу або погашення заборгованості суду не надано.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України).

Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно ст. 543 ЦК України, при наявності солідарного зобов`язання боржників, кредитор має право вимагати виконання як від усіх боржників разом, так і від кожного окремо, причому, як повністю, так і в частині боргу.

З огляду на викладені обставини, вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів сум заборгованостей та штрафних санкцій (визначених судом, як такі, що обгрунтовані) підставна згідно ст. 554 ЦК України, положень договору поставки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1 та договору поруки від 12.05.2021р. №ЩА12/05-1.

Поруч з цим, суд, враховуючи відмову ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" від позову в частині вимог до відповідача 1 - підприємця Дятла Сергія Леонідовича та прийняття цієї відмови судом, про що описано вище, доходить висновку про наявність підстав для стягнення на користь кредитора сум заборгованостей, штрафних санкцій та відсотків саме з фізичної особи Дятла С.Л., як поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 129 ГПК України в повному об`ємі за рахунок Дятла Сергія Леонідовича .

При цьому, відповідно до ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Відтак, суд задовольняє клопотання позивача та зазначає в рішенні про нарахування 12% річних та пені до моменту виконання рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 231, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАЗЕРА УКРАЇНА" від позову в частині вимог до відповідача 1 - Фізичної особи-підприємця Дятла Сергія Леонідовича прийняти, провадження у справі в цій частині вимог закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

2. Позов задовольнити.

3. Стягнути з Дятла Сергія Леонідовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області 24.11.1995р., дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАЗЕРА УКРАЇНА" (м. Київ, Стратегічне шосе, 16, ) 409 500 грн. заборгованості, 3 130,15 грн. пені, 20 475 грн. штрафу, нарахованого згідно п. 8.4 договору поставки №ЩА12/05-1 від 12.05.2021р., 87 750 грн. штрафу, нарахованого згідно п. 6 додатку №1 до договору №ЩА12/05-1 від 12.05.2021р., 2 288,71 грн. 12% річних, а всього 523 143,86 грн. та 7 847,16 витрат по сплаті судового збору.

4. Здійснювати нарахування на суму основної заборгованості 409 500 грн. 12 процентів річних за період починаючи з 16.09.2021р. до моменту виконання судового рішення в частині погашення/сплати суми основного боргу.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, здійснювати нарахування 12 процентів річних за формулою:

((СОБ х 12%) : КДР) х КДП - сума 12 процентів річних, де:

СОБ сума основного боргу, простроченого Дятлом С.Л.;

КДП - кількість днів прострочення сплати Дятлом С.Л. суми основного боргу за період починаючи з 16.09.2021р. і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу;

КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються 12 процентів річних.

Стягнути отриману суму процентів із Дятла С.Л. (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" ().

5. Здійснювати нарахування на суму основної заборгованості 409 500 грн. пені за період починаючи з 16.09.2021р. до моменту виконання судового рішення в частині погашення/сплати суми основного боргу.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, здійснювати нарахування пені за формулою:

СОБ х ((ОС х 2): КДР) х КДП = сума пені, де:

СОБ сума основного боргу, простроченого Дятлом С.Л.;

ОС - розмір облікової ставки НБУ в періоді прострочення;

КДР - кількість днів у році прострочення;

КДП - кількість днів прострочення сплати Дятлом С.Л. суми основного боргу за період починаючи з 16.09.2021р. і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу.

Стягнути отриману суму пені із Дятла С.Л. (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ТОВ "ХАЗЕРА УКРАЇНА" ().

6. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З врахуванням положень ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення

складено 12.01.2022р.

Суддя В. А. Войціховський