УХВАЛА

м. Київ

24.01.2022Справа № 910/868/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АПСТЕР»

про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АПСТЕР» (далі - заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки із кадастровими номерами :05:008:0007, :05:008:0008, :05:008:0009, із їх забороню відчуження та розпорядження, та забороною будь-яких реєстраційних дій щодо цих земельних ділянок до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» діє договір №03/12/2021-1 про участь в закритому аукціоні від 03.12.2021, за яким останній останній зобов`язаний продати позивачу (як власнику прав переможця аукціону від 07.12.2021) земельні ділянки, які були предметом аукціону та знаходяться в Київській області, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада за кадастровими номерами: :05:008:0007, :05:008:0008, :05:008:0009 за ціною 615 000 тис. дол. США. Проте у встановлений вказаним договором строк продавець договори купівлі-продажу не підписав та ухиляється від їх укладання та вчиняє дії щодо зміни права власності земельних ділянок і передачі їх іншим особам.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АПСТЕР» про забезпечення позову, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову сплачується судовий збір у розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте, в супереч викладеному, до заяви про забезпечення позову не додано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Водночас, відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

При цьому, суд враховує, що у Листі Державної судової адміністрації №11-135/20 від 02.01.2020 зазначено, що при отриманні від платників документів, які підтверджують сплату судового збору за подання заяв, скарг до суду, суди мають перевіряти зазначені в них реквізити рахунків задля уникнення втрат бюджету.

В свою чергу, з метою забезпечення виконання вимог цього Закону між Державною судовою адміністрацією України та Державною казначейською службою України (далі - ДКСУ) укладено угоду від 26 серпня 2015 року про інформаційне співробітництво. Відповідно до цієї угоди Державним підприємством "Інформаційні судові системи" оновлено програмне забезпечення автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3» та КП «ДСС» (далі - АСДС), яке здійснює: 1) централізоване отримання виписок з ДКСУ в електронному вигляді; 2) їх розподіл по судах; 3) автоматичне приєднання відомостей про сплачений судовий збір при реєстрації платіжного документа в суді за наявності виписки з ДКСУ; 4) автоматичне приєднання таких відомостей при надходженні відомостей від ДКСУ про зарахування судового збору, що надійшли після реєстрації платіжного документа в АСДС.

Однак, в автоматизованій системі документообігу суду відсутні відомості від ДКСУ про зарахування судового збору, сплаченого за подання заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АПСТЕР» про забезпечення позову до спеціального фонду Державного бюджету України.

Окрім того, у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Однак, в порушення вищевикладеного, заявником не наведено пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Отже, заява про забезпечення позову подана без дотримання вимог ст. 139 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АПСТЕР» про забезпечення позову підлягає поверненню.

В той же час, суд наголошує, що повернення заяви про забезпечення позову з наведених вище підстав не перешкоджає повторному зверненню до суду з відповідною заявою після усунення визначених вище недоліків.

Окрім того, суд звертає увагу заявника на недотримання порядку подання заяви про забезпечення позову, встановленого статтею 138 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

В тексті заяви про забезпечення позову Товариство з обмеженою відповідальністю «АПСТЕР», зазначає що планує звернутися до Господарського суду міста Києва із позовом про зобов`язання укласти договори купівлі-продажу земельних ділянок, які знаходяться в Київській області, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада за кадастровими номерами: :05:008:0007, :05:008:0008, :05:008:0009.

За загальним правилом, згідно приписів частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Стаття 30 Господарського процесуального кодексу України визначає порядок розгляду справ за виключною підсудністю, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Виключна підсудність за змістом статті 30 ГПК України, визначає суд, яким має бути розглянуто справу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі №916/142/19.

Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №905/1566/17.

Виходячи із комплексного аналізу положень статті 30 Господарського процесуального кодексу України, суди не можуть допускати випадків будь-яких спорів щодо підсудності, оскільки Господарським процесуальним кодексом України чітко визначено категорії спорів, які повинні розглядатися тільки за виключною підсудністю.

Отже, оскільки позовні вимоги виникли з приводу нерухомого майна, а саме укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок, то підсудність за цим позовом має визначатися за правилами виключної підсудності.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №626/47/19.

Керуючись статтями 136, 139, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АПСТЕР» про забезпечення позову повернути заявнику.

2. Ухвала набрала законної сили 24.01.2022 та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА