Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс» про розподіл судових витрат у справі
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Буд Схід»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс»
про стягнення 248449,94 грн.
Представники сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Протас О.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
12.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Буд Схід» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс» про стягнення 248449,94 грн.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що за період з 20.01.2020 по 01.04.2020 він поставив відповідачу товар на загальну суму 607441,54 грн, тоді як відповідач не у повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 248449,94 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі №910/15589/20 відмовлено у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Буд Схід».

28.12.2021 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс» надійшла заява, в якій відповідач просить суд стягнути з позивача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 40000,00 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 6768,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 вказану заяву призначено до розгляду на 11.01.2022.

Представник заявника у судовому засіданні 11.01.2022 надав усні пояснення з приводу заяви про розподіл судових витрат, просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У судовому засіданні 11.01.2022 судом було проголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення.

Розглянувши подану позивачем заяву та додані до неї документи і матеріали, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У ч. 4 ст. 127 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (ч. 5 ст. 127 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 було призначено у справі №910/15589/20 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України; на вирішення експерту поставлено питання: Чи виконаний підпис на видаткових накладних №МОА-064254 від 07.02.2020 на суму 3639,01 грн, №МОА-066200 від 03.03.2020 на суму 43990,61 грн, №МОА-066201 від 03.03.2020 на суму 4440,00 грн, №МОА-066202 від 03.03.2020 на суму 787,92 грн, №МОА-066357 від 05.03.2020 на суму 106683,60 грн, №МОА-066358 від 05.03.2020 на суму 755,09 грн, №МОА-068879 від 01.04.2020 на суму 19906,40 грн, №МОА-068881 від 01.04.2020 на суму 67211,47 грн, №МОА-068882 від 01.04.2020 на суму 1035,84 грн Протасом Олександром Миколайовичем?

Витрати по проведенню експертизи покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс» (відповідача).

Судом встановлено, що відповідачем було сплачено на користь експертної установи грошові кошти у розмірі 6768,00 грн, що підтверджується квитанцією 6904-1566-5378-21116 від 14.09.2021.

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс» були понесені витрати по проведенню судової експертизи у справі №910/15589/20 у сумі 6768,00 грн.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що він планує понести витрати на правову допомогу адвоката у сумі 36500,00 грн.

Відповідачем було долучено до матеріалів справи попередній розрахунок суми судових витрат, в якому вказано, що витрати на правову допомогу адвоката становлять 36500,00 грн (з розрахунку обсягів затраченого часу - 2000,00 грн з 1 годину): правовий аналіз матеріалів справи, правова оцінка доказів, узгодження правової позиції - 4000,00 грн, написання, підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву - 4000,00 грн, написання, підготовка та подання заперечення - 4000,00 грн, написання та подання інших заяв та клопотань по справі за необхідності - 8000,00 грн, участь у судових засіданнях з розрахунку 4000,00 грн за кожне засідання - 16000,00 грн, інші супутні витрати (послуги поштового зв`язку, канцелярські затрати, інше) - 500,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

26.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс» (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Протас, Сорокін та партнери» (адвокатське об`єднання) укладено Договір №2610-БК про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбаченими даним договором з представництва інтересів клієнта в судах України у справі №910/15679/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Буд Схід» про стягнення боргу, а також в інших установах, організаціях, підприємствах незалежно від форм власності та підпорядкування з усіх питань, пов`язаних з зазначеною справою.

Відповідно до п. 4.1 договору юридичну допомогу клієнт оплачує шляхом переказу суми, зазначеної в рахунку, або на підставі Акту наданих послуг.

Згідно з п. 4.4 договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної з сторін. В акті вказується (за необхідності) обсяг наданої адвокатським об`єднанням юридичної допомоги і її вартість.

22.12.2021 між сторонами складено звіт №1 про надані послуги, в якому зазначено, що адвокатським об`єднанням було надано клієнту наступну юридичну допомогу:

- правовий аналіз матеріалів справи, правова оцінка доказів, узгодження правової позиції - 2 години - 4000,00 грн,

- написання, підготовка та подання до суду відзиву та клопотання про призначення судової експертизи - 2 години - 4000,00 грн,

- написання, підготовка та подання заперечення - 1 година - 2000,00 грн,

- написання, підготовка та подання клопотання від 09.06.2021 про долучення доказів до матеріалів справи для проведення експертизи з додатками - 1 година - 2000,00 грн,

- ознайомлення з матеріалами справи 25.10.2021 та підготовка і подання до суду письмових пояснень щодо висновку судового експерта - 2 години - 4000,00 грн,

- участь у судових засіданнях 18.11.2020, 16.02.2021, 10.03.2021, 09.06.2021, 24.11.2021, 08.12.2021, 22.12.2021) - 4000,00 грн за 1 засідання - 24000,00 грн.

22.12.2021 між сторонами підписано Акт надання послуг №68 на суму 40000,00 грн (надання правової допомоги у суді першої інстанції у справі №910/15589/20 та адвокатським об`єднанням виставлено відповідачу рахунок на оплату №68 від 22.12.2021 на суму 40000,00 грн.

23.12.2021 відповідач сплатив на користь адвокатського об`єднання грошові кошти у розмірі 20000,00 грн та 24.12.2021 грошові кошти у розмірі 20000,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких долучено до матеріалів справи.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року,«Гімайдуліна і інші проти України»(пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші.

У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/4515/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За висновком суду, враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума витрат на правову допомогу адвоката не є обґрунтованою та пропорційною до предмета спору.

Крім того, оскільки при визначенні суми відшкодування необхідно виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд зазначає, що дотримання вказаних критеріїв позивачем суду не обґрунтовано.

При цьому, судом враховано, що у судових засіданнях 18.11.2020 та 16.02.2021 представник відповідача був відсутній, тоді як відповідачем включено вартість участі у вказаних засіданнях до загальної ціни наданих послуг з правової допомоги (відповідно до акту виконаних робіт).

Враховуючи викладені обставини, керуючись нормами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку не у повному обсязі покладати на позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу адвоката та частково задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс», стягнувши з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Буд Схід» (61068, Харківська обл., м. Харків, проспект Московський, буд. 118; ідентифікаційний код: 41988858) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс» (04107, м. Київ, вул. Нагірна, буд. 1; ідентифікаційний код: 42846712) витрати по проведенню експертизи у розмірі 6768 (шість тисяч сімсот шістдесят вісім) грн 00 коп. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 13.01.2022.

Суддя О.М. Спичак