УХВАЛА

10 січня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/24550/13

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Банаська О.О., Жукова С.В.

перевіривши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з доданими до неї матеріалами

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 року

та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 року

у справі № 910/24550/13

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаст Вотер СТ»

до Публічного акціонерного товариства «Київський ювелірний завод»

про визнання банкрутом,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2014 року зокрема, порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "Київський ювелірний завод"; введено процедуру розпорядження майном ПАТ "Київський ювелірний завод".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 року затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ "Київський ювелірний завод".

Постановою Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року визнано боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора банкрута.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.12.2019 року задоволено заяву Акціонерного товариства «Сбербанк» про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів, накладено арешти на нерухоме майно, заборонено вчиняти певні дії та зупинено реалізацію майна на електронних торгах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 року задоволено заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіамікс Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-Фінсервіс» про скасування заходів щодо забезпечення вимог кредиторів. Скасовано накладений арешт на нерухоме майно. Скасовано заборону органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, а також Міністерству юстиції України та його територіальним органам чи структурним підрозділам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації речових прав та їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за заявами усіх без виключення фізичних та юридичних осіб щодо об`єктів нерухомого майна. Скасовано заборону органам державної виконавчої служби, приватним виконавцям та будь-яким іншим особам, у тому числі Державному підприємству "СЕТАМ" вчиняти дії з реалізації (відчуження) вказаних об`єктів нерухомого майна. Скасовано зупинення реалізації нерухомого майна на електронних торгах Державного підприємства "СЕТАМ".

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/24550/13 (про скасування заходів щодо забезпечення вимог кредиторів) залишено без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 року та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 року у справі № 910/24550/13, в якій просить суд поновити строк на касаційне оскарження; скасувати оскаржувані судові рішення; ухвалити нове рішення яким заяву Товариства з обмеженою відповідальність "Компанія - Фінсервіс" про скасування заходів забезпечення вимог кредиторів, вжитих за заявою забезпеченого кредитора АТ "Сбербанк" ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2019 року та заяву Товариства з обмеженою відповідальність "Медіамікс Україна" про скасування заходів щодо забезпечення вимог кредиторів залишити без задоволення.

Від Товариства з обмеженою відповідальність "Компанія - Фінсервіс" до Верховного Суду надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження у справі №910/24550/13. Заперечення мотивоване тим, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 року прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 року, не підлягає касаційному оскарженню відповідно до вимог частини 3 ст. 9 КУзПБ.

08.02.2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".

З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Розглянувши касаційну скаргу, Суд дійшов до висновку про відмову у прийнятті касаційної скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Однак, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що 21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Тобто, перехід від регулювання, передбаченого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", до регулювання згідно з Кодексом України з процедур банкрутства, здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справ про банкрутство відповідно до положень цього Кодексу, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №924/159/14, від 11.08.2020 у справі №904/3457/19 та від 27.08.2020 у справі №904/4928/17.

Суд звертає увагу скаржника, що на час введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, Публічне акціонерне товариство «Київський ювелірний завод» було визнано банкрутом та перебувало на стадії ліквідаційної процедури.

Отже, провадження у справі №910/24550/13 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Київський ювелірний завод» здійснюється згідно з положеннями Кодексу України з процедур банкрутства.

Законодавцем у статті 9 КУзПБ встановлено особливості застосування правил оскарження судових рішень, що ухвалюються місцевими та апеляційними господарськими судами в процесі провадження у справі про банкрутство (основне провадження).

Відповідно до частини першої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, який введено в дію з 21.10.2019 року, ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 9 КУзПБ визначено, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

Наведений в частині 3 статті 9 КУзПБ, перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню окремо, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (тобто відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

Отже, частиною третьою статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, в редакції на момент прийняття оскаржуваного судового рішення та прийняття судом касаційної інстанції даної ухвали не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку постанов апеляційних судів, прийнятих за результатом апеляційного перегляду ухвал судів першої інстанції про скасування заходів щодо забезпечення вимог кредиторів.

Водночас, абзацом 2 частини 3 статті 9 КУзПБ передбачено, що скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя статті 3 ГПК України).

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції посилався на фактичні обставини справи та керувався вимогами частин 1,4 ст. 40, частиною 1 ст.59, ст. 61, частиною 1 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства виходячи з основних завдань ліквідаційної процедури.

При цьому Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом частини третьої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства при вирішенні питання про можливість касаційного оскарження процесуального документа суду апеляційної інстанції визначальним є саме судовий акт суду першої інстанції, а не результат його перегляду в апеляційному порядку, та відповідно, зміст резолютивної частини процесуального документа суду апеляційної інстанції.

Суд, також бере до уваги вимоги частини 1, 4 ст. 40 КУзПБ відповідно до яких Господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди арбітражного керуючого правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала. Заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі. Господарський суд має право скасувати або змінити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів до настання зазначених обставин, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з вищевикладеним у разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на вказані судові рішення, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України, виключає можливість касаційного перегляду.

Оскільки, Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" подано касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 року у справі №910/24550/13 предметом перегляду якої була ухвала Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 року, яка відповідно до частини третьої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства не підлягає самостійному касаційному оскарженню, то необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись частинами 1, 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 234, 235, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 року та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 року у справі № 910/24550/13.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.

Судді Банасько О.О.

Жукова С.В.