ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 січня 2022 року Справа № 903/694/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських"

про визнання недійсним рішення, визнання недійсним додатку до статуту та скасування реєстраційного запису,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Сидун О. С., адвокат(ордер серія АС № 102195 від 13.07.2021);

від відповідача: Черьомуха О. В., довіреність № б/н від 02.12.2021.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: 27.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських", в якому просить:

- визнати недійсним рішення №2 засновника СФГ "Сім`ї Янчинських" - ОСОБА_2 , від 04.12.2014;

- визнати недійсним додаток до статуту СФГ "Сім`ї Янчинських" 20128959, який затверджено рішенням №2 засновника СФГ "Сім`ї Янчинських" - ОСОБА_2 , від 04.12.2014 року.

- скасувати реєстраційний запис (реєстраційну дію) №2000102 від 04.12.2014, здійснений державним реєстратором Одіон Ольгою Олександрівною Центру надання адміністративних послуг Локачинської районної державної адміністрації, щодо державної реєстрації змін до установчих документів СФГ "Сім`ї Янчинських", який вчинений на підставі рішення №2 засновника СФГ "Сім`ї Янчинських" - ОСОБА_2 , від 04.12.2014 року.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу позивач вказує, що був членом СФГ "Сім`ї Янчинських", що підтверджується статутом господарства, який затверджено рішенням засновника від 24.10.2014. Однак, у 2020 році він дізнався про виключення його із членів СФГ "Сім`ї Янчинських" на підставі рішення № 2 від 04.12.2014, прийнятого засновником юридичної особи - ОСОБА_2 , яким було затверджено додаток до статуту СФГ "Сім`ї Янчинських" 20128959, у зв`язку з цим було здійснено державну реєстрацію змін до установчого документа (статуту) про що в реєстрі зроблено запис під номером 2000102. Також вказує, що жодних заяв про вихід з господарства ніколи не подавав і до 2020 року був впевнений, що є учасником СФГ "Сім`ї Янчинських".

Ухвалою суду від 01.09.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.09.2021, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу - відповідь на відзив.

28.09.2021 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з неможливістю з`явитись в дане судове засідання.

В судовому засіданні 28.09.2021, з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, суд ухвалив на місці відкласти підготовче засідання на 19.10.2021.

Ухвалою суду від 28.09.2021 повідомлено відповідача про те, що підготовче засідання відбудеться 19.10.2021.

18.10.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 13.10.2021, в якому представник зазначає, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що ОСОБА_3 не являється ні членом сім`ї ОСОБА_2 , ні родичем. Аналогічно позивач не є родичем сім`ї ОСОБА_4 , який помер у 2009 році та був засновником цього фермерського господарства. Правові підстави введення останнього у Фермерське господарство шляхом придбання частки у статутному капіталі фермерського господарства відсутні як фактично у статутних документах господарства так і за законом. В користь такого висновку свідчать обставини, які встановлені Волинським апеляційним судом у справі № 160/575/14-ц, постановою якого ОСОБА_4 було відмовлено у позові про визнання права на спадкове майно. Представник відповідача вважає, що позовні вимоги заявлені з порушенням суб`єктного складу його учасників, чим порушено норми ЗУ "Про фермерське господарство", за якою членами господарства (сторонами договору) можуть бути тільки родичі. Звертає увагу суду, що позивач не додає до позовної заяви належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що він володіє будь-якими правами щодо ФГ "Сім`ї Янчинських" та відповідно на підтвердження факту порушення своїх прав, адже немає жодних ідентифікуючих ознак (паспортних даних, дати народження, тощо). Сторона Відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими, та, такими, що не підлягають до задоволення, та просить суд взяти до уваги, що позивачем було пропущено строк позовної давності. Зазначає, що незрозуміло, на яких підставах позивач дійшов до висновку, що він дізнався про порушення його прав лише в 2020 році, після отримання матеріалів позовної заяви по справі № 931/653/20. Представник відповідача стверджує, що ний, що з часу прийняття оспорюваного рішення пройшло понад 7 років і видається малоймовірним те, що за цей час позивач не цікавився діяльністю Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських", членом якого він себе вважає по даний час.

В судовому засіданні 19.10.2021 було оголошено перерву до 03.11.2021.

25.10.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив від 22.10.2021, в якій позивач зазначив, що відповідач вдається до маніпулювання фактами та намагається спростувати, викладені позивачем доводи без підтвердження належними та допустимими доказами. Щодо заяви відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності, представник позивача зазначив, що позивач дійсно не знав про те, що у грудні 2014 року його було виключено зі складу учасників СФГ "Сім`ї Янчинських", позивач вважав, що він володіє усією інформацією про те, яким чином господарство веде свою діяльність, цікавився цим господарством, а стверджувати, що неотримання позивачем коштів від юридичної особи є підставою для розуміння того, що він не є членом юридичної особи - неможливо. Щодо інших обставин, викладених у відзиві, позивач вважає, що вони жодного відношення до даного позову не мають і не повинні братися судом до уваги. Крім того, у відповіді на відзив представник позивача просить суд витребувати у відповідача оригінал оскаржуваних рішень та додатку до статуту, заяву ОСОБА_1 про виключення його зі складу учасників товариства.

03.11.2021 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів від 18.10.2021.

Ухвалою суду від 03.11.2021 клопотання представника позивача про витребування доказів по справі № 903/694/21 задоволено; поновлено строк на подання позивачем клопотання про витребування доказів; витребувано з Центру надання адміністративних послуг Локачинської районної державної адміністрації (45500, Волинська обл., Локачинський р-н, селище міського типу Локачі, вул. Миру, будинок 37) матеріали реєстраційної справи щодо Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських" (Волинська область, смт. Локачі, вул. Колгоспна, 10, ) для огляду в судовому засіданні. Постановлено витребувані докази надати суду в строк 3 дні з моменту отримання даної ухвали.

В судовому засіданні 03.11.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 17.11.2021.

09.11.2021 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що у порушення загальних правил ділової мови, сторона позивача використовує у своїй відповіді на відзив висловлювання ("відверте маніпулювання фактами, намагається заплутати таким чином процес, відверто вводить в оману суд), які адресовані відповідачу та свідчать про явну зневагу сторони позивача до відповідача, а також про неповагу до суду. Такі дії є процесуально недопустимими, відповідно жодних заперечень не потребують.

Станом на день розгляду справи - 17.11.2021, витребувані ухвалою суду від 03.11.2021 докази на адресу суду не надійшли. Представник позивача у судовому засіданні 17.11.2021 просила змінити адресата - Центр надання адміністративних послуг Локачинської районної державної адміністрації на Володимир-Волинську райдержадміністрацію, як правонаступника.

Як встановлено судом із трекінгу із сайту ПАТ "Укрпошта" відправлення (ухвала суду про витребування доказів) знаходиться у точці видачі в смт. Локачі.

З метою повного, всебічного, об`єктивного вирішення даної справи, беручи до уваги процес реорганізації Локачинської районної державної адміністрації, суд в судовому засіданні 17.11.2021 постановив на місці витребувати для огляду в судовому засіданні з Володимир-Волинської райдержадміністрації матеріали реєстраційної справи щодо Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських" та оголосити перерву в судовому засіданні до 01.12.2021. Постановлено витребувані судом докази надати в строк до 3 днів з моменту отримання даної ухвали суду.

01.12.2021 від керівника Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських" надійшла заява про залишення позову без руху, у задоволені якої відмовлено з підстав викладених в ухвалі суду від 01.12.2021

В судове засідання 01.12.2021 представники сторін не прибули.

Ухвалою суду від 01.12.2021 повідомлено сторін, що розгляд справи по суті відбудеться 16.12.2021.

03.12.2021 на виконання вимог ухвали суду від 17.11.2021 Володимир-Волинською районною державною адміністрацією надіслано матеріали реєстраційної справи Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських".

В судовому засіданні 16.12.2021 оглянуто матеріали реєстраційної справи та оголошено перерву до 11.01.2022.

В судовому засіданні 11.01.2022 представник позивача позов підтримала, просить його задовольнити повністю; представник відповідача позов заперечила, просить в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

Статутом Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських" в редакції від 02.02.1993 стверджується, що членами Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських" були ОСОБА_5 (голова), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 (а.с.1,2 Реєстраційної справи 1_186_000102_79).

Рішенням № 1 від 07.06.2011 про внесення змін до установчих документів стверджується, що ОСОБА_4 , як спадкоємець ОСОБА_5 вступив до складу засновників даного господарства та включив до складу членів ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 . У зв`язку із даними змінами 07.06.2011 було зареєстровано нову редакцію Статуту господарства(а.с. 23 - 29 Реєстраційної справи 1_186_000102_79).

Рішенням № 1 від 24.10.2014 стверджується, що ОСОБА_4 будучи єдиним засновником фермерського господарства, на підставі договору про передачу прав засновника Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських" виключив себе зі складу засновників Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських", включив до складу засновників Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських" ОСОБА_2 , який став єдиним засновником та головою. У зв`язку із даними змінами 28.10.2014 було зареєстровано нову редакцію Статуту господарства, членами якого були: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ( а.с. 56, 63-72 Реєстраційної справи 1_186_000102_79).

Рішенням № 2 від 04.12.2014 стверджується, що ОСОБА_2 , як єдиний засновник фермерського господарства, включив до складу членів ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та на підставі заяв про вихід виключив зі складу членів: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 .. У зв`язку із даними змінами 04.12.2014 було зареєстровано додаток до Статуту господарства, де значаться заначені особи(а.с. 92,93, 90,91).

Позивач стверджує, що лише у 2020 році дізнався про виключення його зі складу членів Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських", оскільки жодних заяв про вихід з господарства не подавав та не був повідомлений про проведення зборів 04.12.2014 на яких було прийнято рішення про виключення його з членів господарства.

Предметом позову у цій справі є вимоги про: визнання недійсним рішення №2 засновника СФГ "Сім`ї Янчинських" - ОСОБА_2 , від 04.12.2014; визнання недійсним додаток до статуту СФГ "Сім`ї Янчинських" 20128959, який затверджено рішенням №2 засновника СФГ "Сім`ї Янчинських" - ОСОБА_2 , від 04.12.2014 року; скасування реєстраційного запису (реєстраційної дії) №2000102 від 04.12.2014, здійсненої державним реєстратором Одіон Ольгою Олександрівною Центру надання адміністративних послуг Локачинської районної державної адміністрації, щодо державної реєстрації змін до установчих документів СФГ "Сім`ї Янчинських", який вчинений на підставі рішення №2 засновника СФГ "Сім`ї Янчинських" - ОСОБА_2 , від 04.12.2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Фермерське господарство" відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб (п. 1.1. Постанови Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» №4 від 25.02.2016 року).

Отже, на можливості виникнення корпоративних спорів у діяльності фермерських господарств наголошено Вищим господарським судом України.

За відсутності безпосереднього правового врегулювання питань щодо корпоративних конфліктів у Законі України «Про Фермерське господарство», суд керується загальними засадами організації господарських товариств та способів захисту порушених прав учасників суб'єктів господарювання, які врегульовано Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та положеннями Статуту СФГ "Сім`ї Янчинських".

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу на те, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Питання внесення змін до Статуту юридичної особи врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Суд зауважує, що на сьогодні існує стала та послідовна судова практика Великої Палати Верховного Суду щодо способу захисту особи, яка вважає, що її право чи законний інтерес порушені змінами у складі чи розподілі часток учасників товариства з обмеженою відповідальністю.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово підкреслювала, що єдиний належний спосіб захисту у такій категорії справ міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

Так, у пунктах 60 - 61 постанови Велика Палата Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) зробила висновок, що позовні вимоги про визнання рішення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю недійсним, визнання недійсним статуту чи недійсними змін до нього, визнання права власності на частку в статутному капіталі товариства не відповідають належним та ефективним способам захисту, оскільки їх задоволення не може бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Вичерпний перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств. Належним способом захисту у цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт "д" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

У пункті 32 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 466/3221/16-а та пункті 43 постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 813/1056/18 Велика Палата також вказала, що вичерпний перелік способів захисту особи, яка вважає, що її право чи законний інтерес порушені змінами у складі чи розподілі часток учасників товариства з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю, міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств. У разі, якщо позивач прагне відновити склад учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів, і таке відновлення не може бути здійснене шляхом стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства (підпункт "е" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону), то належним способом захисту в цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт "д" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

Цей висновок був застосований та підтверджений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 927/97/19 (провадження № 12-133гс19); пункті 7.62 постанови від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/19 (провадження № 12-145гс19); пункті 44 постанови від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20).

Зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду мають загальний характер та мають враховуватись при вирішенні питання щодо належності обраного позивачем способу захисту в усіх справах, що стосуються відновлення складу учасників(членів) СФГ "Сім`ї Янчинських", який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів.

Згідно ч.6 ст.13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

З огляду на положення статті 4 ГПК України, і статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем у даному випадку обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

За змістом положень процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 2 ст. 45 ГПК України).

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу(ч. 4 ст. 45 ГПК України).

При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Виходячи зі змісту частини 2 статті 16 ЦК України, обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі No902/377/19).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 372/270/16-ц, Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № І 5-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України в п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в судовому порядку, який не призведе до поновлення порушеного права цієї особи, зазначене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства "Сім`ї Янчинських" про визнання недійсним рішення, визнання недійсним додатку до статуту та скасування реєстраційного запису - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

21.01.2022.

Суддя А. С. Вороняк