ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Справа № 903/585/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Гудак А.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" - адв. Фомін М.В.

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Джастер Поінт" - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс"

на рішення Господарського суду Волинської області від 11.10.2021 р., ухвалене у м. Луцьку, повний текст складено 15.10.2021 р.

у справі № 903/585/21 (суддя Кравчук А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс"

до відповідачів :

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Джастер Поінт"

про усунення перешкод в користуванні об`єктами

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 11.10.2021 р. у справі № 903/585/21 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету", Товариства з обмеженою відповідальністю "Джастер Поінт" про усунення перешкод в користуванні об`єктами відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" подало скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 11.10.2021 р. та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Звертає увагу суду на предмет позову, який також описаний в тексті судового рішення: «Зобов`язати відповідачів усунути перешкоди, які вони створюють Товариству з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" в користуванні об`єктами нерухомого майна (незавершеного будівництва) з метою реалізації позивачем права на реконструкцію, встановлення устаткування автономної мережі електро-, газопостачання та опалення, індивідуальних приладів обліку споживання природного газу та електричної енергії, виготовлення технічних паспортів, проведення будівельно-технічного контролю, розробки проектної документації, погодження її з місцевими органами виконавчої влади та проведення інших будівельних робіт, пов`язаних із введенням в експлуатацію нерухомого майна...».

Доводить, що в розрізі позовних вимог та вимог закону позивач не зобов`язаний та не ставить за мету доводити право власності на майно, тоді як він цим позовом бажає усунути перешкоди в процедурі набуття права власності.

Отже, висновок суду про те що позивач зобов`язаний довести право власності суперечить нормам матеріального права, а саме ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та абз.3 розділу «Загальні положення» Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461.

Заперечує висновок суду, що у позовній заяві позивачем та у судових засіданнях уповноваженим представником не вказано та не долучено доказів на підтвердження, створюваних перешкод у користуванні позивачем спірними об`єктами добудови та надбудови і дій, які вчиняються відповідачами Звертає увагу, що відповідач ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» (ТОВ "ЛБІ МНТУ") своїм же відзивом не визнає факту будівництва зі сторони ТзОВ «Освіта-плюс», не визнає того, що позивач придбавав будівельні матеріали та необхідне обладнання, залучав спеціальну техніку. Вказана обставина підтверджує той факт, що між сторонами є спір, який має бути вирішений судом.

Доводить, що не дії, а саме бездіяльність відповідача ТОВ "Джастер Поінт" призвела до даного спору.

Заперечує також висновок суду, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до ТОВ "ЛБІ МНТУ" з метою надати доступ до спірних приміщень, оскільки судом не враховано, що до заяви про уточнення позовних вимог 8-м та 9-м додатком до справи долучено копію вимоги від 31.08.2021 р. до ТОВ "Джастер Поінт" та копію опису вкладення у цінний лист як доказ надсилання вимоги належному відповідачу.

Зазначає, що відповідно до тексту вимоги ТзОВ «Освіта-плюс» повідомляє ТОВ "Джастер Поінт" про те, що бажає скористатись своїм правом на завершення процедури будівництва та набуття права власності на вказані вище приміщення. Натомість ТОВ "Джастер Поінт" жодним чином не зреагував на цю вимогу, тобто - вчинив бездіяльність, що свідчить про наявність спору між сторонами, який має бути вирішений судом.

Таким чином, посилання суду лише на відсутність доказів звернення позивача до ТОВ "ЛБІ МНТУ" не є обґрунтованими, оскільки станом на дату розгляду справи діючим власником спірних приміщень є ТОВ "Джастер Поінт".

Також заперечує висновок суду, що проведення експертизи саме по собі є доказом безперешкодного доступу позивача до спірних надбудов та прибудов.

При цьому судом враховано, що під час розгляду справи на замовлення позивача судовим експертом Перекрьосовим В.М. проведено судову будівельно-технічну експертизу спірного майна, висновок містить опис об`єктів дослідження, його складових частин. В ньому зазначено про огляд приміщень 02.09.2021 р., час спостережень 12.00- 15.00 год. на місці знаходження об`єктів будівництва за адресами: місто Луцьк вул. Електроапаратна 3 та м. Луцьк вул. Сагайдачного, 6, у присутності представника ТОВ «Освіта-плюс».

Доводить, що огляд - це лише зовнішнє спостереження об`єкту, але не є тими діями, про що просить позивач, а саме - усунути перешкоди в користуванні об`єктами нерухомого майна (незавершеного будівництва) з метою реалізації позивачем права на реконструкцію, встановлення устаткування автономної мережі електро-, газопостачання та опалення, індивідуальних приладів обліку споживання природного газу та електричної енергії, виготовлення технічних паспортів, проведення будівельно технічного контролю, розробки проектної документації, погодження її з місцевими органами виконавчої влади та проведення інших будівельних робіт, пов`язаних із введенням в експлуатацію нерухомого майна.

Стверджує, що в заяві про уточнення позовних вимог позивач чітко зазначив, що просить зобов`язати відповідачів усунути перешкоди, які вони створюють Товариству з обмеженою відповідальністю «Освіта-плюс» в користуванні об`єктами нерухомого майна (незавершеного будівництва) з метою реалізації позивачем права на реконструкцію, встановлення устаткування автономної мережі електро-, газопостачання та опалення, індивідуальних приладів обліку споживання природного газу та електричної енергії, виготовлення технічних паспортів, проведення будівельно технічного контролю, розробки проектної документації, погодження її з місцевими органами виконавчої влади та проведення інших будівельних робіт пов`язаних із введенням в експлуатацію нерухомого майна.

Вважає, що чіткий перелік перешкод неможливо в природі встановити, проте будь-яка створена перешкода для чітко визначеної цілі встановлення устаткування автономної мережі електро-, газопостачання та опалення, є перешкодою, яку згідно з рішенням суду відповідач має усунути.

Пояснює, що реконструйовані приміщення є одним об`єктом до моменту виділення в натурі частки кожного зі співвласників. Посилається на висновок судового експерта, де визначено розрахункові долі кожного із співвласників. Так, судовим експертом зазначено, що 1) розрахункова частина співвласника 1 будівлі за адресою м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 6 становить: 59/100; 2) розрахункова частина співвласника 2 будівлі за адресою м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 6 становить: 41/100; 3) розрахункова частина співвласника 1 будівлі за адресою м. Луцьк, вул. вул. Електроапаратна, 3 становить: 18/25; 4) розрахункова частина співвласника 2 будівлі за адресою м. Луцьк, вул. вул. Електроапаратна, 3 становить: 7/25.

Таким чином, введення в експлуатацію реконструйованих будівель згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, дозволить позивачу виділити його частку в натурі та користуватись нею як законний власник.

Вчинення будь-яких перешкод у процесі введення будівлі в експлуатацію позбавляє позивача права на реалізацію та реєстрацію свого права власності на реконструйовані об`єкти.

Також вважає, що в даному випадку, судом порушено норму процесуального права ч.1 ст.173 ГПК України, оскільки не прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог в частині п.п. 4-5. Вважає, що зазначене грубе порушення норми процесуального права однозначно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Стверджує, що суд не виконав обов`язки, покладені на нього ч.4 ст.238 ГПК України, проігнорувавши в мотивувальній частині судового рішення від 11.10.2021 р., а саме: а) перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; б) мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; в) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; г) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Порушення судом норм процесуального права в розумінні ч.1 п.4 ст.277 ГПК України в даній справі є підставою для скасування судового рішення по даній справі.

Пояснює, що поданням даного позову позивач не ставить перед судом питання визнання за ним права власності в порядку ч.3 ст.376 ЦКУ, проте ставить перед судом питання про усунення перешкод, які створює відповідач в користуванні об`єктами незавершеного будівництва з метою вчинення подальших дій, які вимагає закон, а саме отримання у користування чи власність земельної ділянки у встановленому порядку особі (ТзОВ «Освіта-плюс») під уже збудоване нерухоме майно: - добудову 3-го та 4-го (мансардного) поверхів площею 1750,8 кв.м., що добудовані на нежитловому приміщенні площею 2542,7 кв.м. за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул.Сагайдачного гетьмана, будинок 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; - надбудову IV поверху, пл. 212,5 кв.м., що добудована на нежитловому приміщенні площею 645,50 кв.м., за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул.Електроапаратна, будинок 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Посилається на позицію Верховного Суду, викладену від 23.09.2019 р. у справі № 309/3887/17 де зазначено, що позивач не звертався до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку, а відразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкта та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутня.

Також зазначає, що відповідно до рішень судів у справах № 5004/725/12 та № 5004/726/12 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» не визнавалось право власності на спірні добудови, проте судом витребувано у ТзОВ «Освіта-плюс»: нежитлове приміщення площею 2542,7 кв.м. за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Сагайдачного гетьмана, будинок 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 та нежитлове приміщення площею 645,50 кв. м., за адресою: м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Таким чином, ТзОВ «Освіта-плюс» позбавлено фактичного доступу до здійснених добудов та надбудов, що обмежує право ТзОВ «Освіта-плюс» на реалізацію своїх прав щодо узаконення здійсненого будівництва, проведення архітектурно-будівельного контролю та інших дій, які передують набуттю права власності.

Також посилається на ст. 391 ЦК України і доводить, що негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Отже, предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

На підставі викладеного просить рішення Господарського суду Волинської області від 11.10.2021 р. у справі № 903/585/21 скасувати, позов задоволити.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" подав до апеляційного суду відзив, у якому зазначає, що оскаржуване рішення Господарського суду Волинської області від 11.10.2021 р. у справі № 903/585/21 є правомірним і обґрунтованим, а апеляційна скарга ТОВ «Освіта-Плюс» такою, що не підлягає задоволенню.

Вказує, що підстави позову та доводи апеляційної скарги зводяться до необґрунтованих і безпідставних посилань позивача на ту обставину, що відповідне (спірне) майно є власністю ТОВ «Освіта-Плюс» і ГОВ «ЛБІ МНТУ» та ТОВ «Джастер Поінт» чинять перешкоди у доступі та користуванні зазначеним майном.

Доводить, що чинними судовими рішеннями у справі № 6/51-75 встановлено, що ТОВ «Освіта - Плюс» не є власником приміщення на вул. Сагайдачного, 6 у м. Луцьку площею 1750,8 кв. м. та ніколи не набувало права власності на нього.

Вважає безпідставними посилання ТОВ «Освіта-Плюс» на постанову Вищого господарського суду України від 18.09.2012 р. у справі № 6/51-75 і ту обставину, що саме ТОВ «Освіта-Плюс» було проведено реконструкцію першого та другого поверхів приміщення з добудовою тамбура, третього та мансардного поверхів по вулиці Сагайдачного, 6 у місті Луцьку. В матеріалах справи № 6/71-75 так само як і в матеріалах даної справи № 903/585/21 відсутні будь-які докази і того, що саме ТОВ «Освіта - Плюс» здійснило будівництво (реконструкцію) приміщення на вул. Сагайдачного, 6 у м. Луцьку площею 1750,8 кв. м. та здійснило прибудову площею 1750,8 кв. м, придбавши для цієї мети будівельні матеріали та необхідне обладнання і залучивши спеціальну техніку та підрядні організації, робітників, тощо.

Наголошує, що із тексту рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 6/51-75 вбачається, що предметом дослідження не було з`ясування обставин відносного того, хто саме, за чий рахунок, в який період та якими засобами здійснив реконструкцію приміщення по вулиці Сагайдачного, 6, і наведена обставина в межах справи № 6/51-75 не з`ясовувалась і не встановлювалась.

Стверджує, що судовими рішеннями у справі № 6/71-75 встановлено, що ТОВ «Освіта - Плюс» не є власником приміщення на вул. Електроапаратна, 3 у м. Луцьку площею 212,5 кв.м та ніколи не набувало права власності на нього.

Зазначає, що порядок набуття права власності на самочинне будівництво передбачений ст. 376 ЦК України, яка є спеціальною нормою в регулюванні спірних правовідносин, оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли загальний порядок будівництва був порушений. При застосуванні ст. 376 ЦК України стаття 331 цього кодексу не застосовується. Вказаною статтею регулюється набуття права власності на новостворене майно, якщо воно побудоване з дотриманням встановленого діючим законодавством порядку.

Стверджує, що в даному випадку є очевидним, що спірне майно не є власністю позивача, ніколи не перебувало у власності позивача а отже, будь-які вимоги стосовно усунення перешкод у користуванні зазначеним майном не стосується прав та інтересів позивача та не спрямовані на захист таких прав і інтересів. Отже, будь-які перешкоди у користуванні спірним майном не можуть порушувати прав та інтересів позивача, що визначає безпідставність звернення із даним позовом та наявність законодавчо визначених підстав для відмови в його задоволенні.

Пояснює, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього права власності на спірне майно. Тобто, позивачем не доведено, що заявлена позовна вимога є саме вимогою володіючого майном власника, а також, що дії відповідачів створюють позивачеві перешкоди щодо здійснення ним права користування і розпорядження своїм майном.

Зазначення ТОВ «Освіта-Плюс» власником приміщення в м. Луцьку, по вул. Сагайдачного, 6 та в м.Луцьку по вул. Електроапаратній, 3 у технічних паспортах виготовлених станом на 25.12.2006 р. не є підтвердження його права власності на день розгляду даної справи.

Звертає увагу, що навіть за умови встановлення чинення перешкод з боку ТОВ «ЛБІ МНТУ» у доступі до належного позивачу майна беручи до уваги, що позивач звернувся до суду з вимогою про усунення відповідних перешкод у користуванні майном лише у липні 2021 року, і встановлений ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності сплив, що є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного просить у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Освіта-Плюс» на рішення Господарського суду Волинської області від 11.10.2021 у справі №903/585/21 відмовити.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Джастер Поінт" відзиву на апеляційну скаргу суду не подав.

В судовому засіданні 28.12.2021 р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" заперечив проти доводів апеляційної скарги.

Позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю "Джастер Поінт" не забезпечили явку представників у судове засідання, тоді як були повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.222-223 у т.2/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка учасників справи, повідомлених в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Визначальним з урахуванням наведених норм є можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, а не явка в судове засідання представників сторін/учасників.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась і додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача/скаржника та ТОВ "Джастер Поінт" за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету", вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Відповідно до рішення Луцької міської ради № 714 від 27.12.2001 р. "Про дозвіл на проектні роботи" дозволено ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" розробити проект на реконструкцію з розширенням нежитлового приміщення на вул. Гетьмана Сагайдачного, 6 під адміністративно-навчальний корпус інституту та на будівництво котельні, лабораторного та господарського корпусів. Зобов`язано товариство одержати вихідні дані на проектування, виготовити проект та погодити його у встановленому порядку /а.с. 37 у т.1/.

29.12.2005 р. Луцькою міською радою та ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" укладено договір оренди землі, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка площею 9931 кв.м., на якій знаходиться двоповерхове нежитлове приміщення. Земельна ділянка надається в оренду для будівництва та обслуговування адміністративно-навчального корпусу /а.с. 33-35 т.1/. Луцькою міською радою та ТОВ "ЛБІ МНТУ" підписаний акт прийому-передачі вказаної земельної ділянки в оренду /а.с. 36 у т.1/.

Згідно з рішенням Луцької міської ради від 29.12.2005 р. за № 483 на проведення реконструкції, загальна площа приміщення збільшена на 57,6 кв.м, а саме: котельня 20а площею 16,9 кв.м, приміщення 32 а шіощею 19,0 кв.м, тамбур 39а площею 4,7 кв.м, тамбур 38а площею 10,1 квм, та за рахунок перепланування на 6,9 кв.м, крім того зведено 3-й та мансардний поверхи, які знаходяться в стадії будівництва.

11.04.2006 р. ТОВ "ЛБІ МНТУ" як продавець та ТОВ "Освіта-Плюс" як покупець уклали договір купівлі-продажу нежитлового приміщення А-2 загальною площею 2542,7 кв.м., яке знаходиться в м.Луцьку, вул. Сагайдачного, буд. 6 /а.с.25-26 у т.1/. Відповідно до п.1.2 договору відчужується нежитлове приміщення «А-2», загальною площею 2542,7 кв.м.

25.11.2007 р. ТОВ "ЛБІ МНТУ" як орендарем та ТОВ "Освіта-Плюс" як суборендарем укладений договір суборенди землі, за умовами якого в суборенду передається земельна ділянка площею 9931 кв.м., яка знаходиться на вул. Сагайдачного, 6, кадастровий номер 340650004. На земельній ділянці знаходиться двоповерхове не житлове приміщення, яке належить орендарю на праві власності та гаражі, які належать Управлінню освіти м. Луцька. Земельна ділянка передається в суборенду для будівництва та обслуговування адміністративно-навчального комплексу /а.с. 29-31 у т.1/.

Передача земельної ділянки в суборенду підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки від 25.11.2007 р. /а.с. 32 у т.1/.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи (Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз) № 0197 від 11.07.2008 р., проведеної в межах судової справи № 6/51-75, встановлено фактичну вартість виконаних будівельно-монтажних робіт по реконструкції приміщення учбового корпусу по вул.Сагайдачного, 6 в м.Луцьку, а саме добудові тамбура, третього та мансардного поверхів, що становить 46132 грн. 00 коп., загальна площа добудов становить 1750,8 кв.м., загальна площа будівлі нежитлового приміщення - 4293,5 кв.м. /а.с. 43-45 у т.1/.

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 04.08.2008 р. у справі № 6/51-75 визнано за ТОВ "Освіта-Плюс" право власності на приміщення учбового корпусу по вул. Сагайдачного, 6 у м. Луцьку, площею 1750,8 кв.м. /а.с. 46-48 у т.1/.

Згідно з постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.07.2012 р. № 6/51-75, залишеною без змін постановою ВГСУ від 18.09.2012 р., рішення Господарського суду Волинської області від 04.08.2008 р. скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у позові ТОВ "Освіта-Плюс" до Луцької міської ради про визнання права власності /а.с. 49-52 у т.1/.

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 03.09.2012 р. у справі № 5004/725/12 визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 11.04.2006 р. ТОВ "ЛБІ МНТУ" та ТОВ "Освіта-Плюс". Визнано за ТОВ "ЛБІ МНТУ" право власності на нежитлове приміщення, розташоване в м. Луцьку, вул. Гетьмана Сагайдачного, 6 загальною площею 2542,7 кв.м. Зобов`язано ТОВ "Освіта-Плюс" звільнити та повернути ТОВ "ЛБІ МНТУ" вказане нежитлове приміщення /а.с. 53-56 у т.1/. Рішення Господарського суду Волинської області набрало законної сили і є чинним.

Встановлено також, що 02.08.2006 р. Волинським обласним благодійним фондом "Ліки" та ТОВ "Освіта-Плюс" був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - учбового корпусу літер А-3, що розташований в м. Луцьку Волинської області по вул. Електроапаратній і зазначений за № 3, загальною площею 645,5 кв.м. /а.с.57-58 у т.1/.

20.02.2009 р. Луцькою міською радою/орендодавець та ТОВ "Освіта-Плюс"/орендар укладений договір оренди землі, за умовами якого орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку площею 1302 кв.м. несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови - для обслуговування адміністративного будинку, яка знаходиться в м. Луцьку на вул. Електроапаратна, 3, кадастровий номер 340690072 /а.с. 59-68 у т.1/. Передача земельної ділянки в оренду підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 10.03.2009 /а.с. 69 у т.1/.

Згідно з висновком експерта № 0497 від 04.12.2009 р. фактична вартість проведеного позивачем переобладнання учбового корпусу А-3 під гуртожиток, а саме надбудови IV поверху площею 212,5 кв.м. по вул. Електроапаратній, 3 в місті Луцьку визначена в сумі 175024 грн. /а.с. 73-77 у т.1/.

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 14.12.2009 р. № 6/71-75 визнано за ТОВ "Освіта-Плюс" право власності на переобладнаний учбовий корпус А-3 під гуртожиток площею 638,2 кв.м. та прибудову IV поверху площею 212,5 кв.м., а всього 850,7 кв.м., що знаходиться в м. Луцьку Волинської області по вул.Електроапаратній, 3 /а.с. 78-80 у т.1/.

Відповідно до постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.07.2012 р. № 6/71-75, залишеною в силі постановою ВГСУ від 18.09.2012 р., рішення суду скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Освіта-Плюс" до Луцької міської ради про визнання права власності відмовлено /а.с. 81-84 у т.1/.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 28.08.2012 р. у справі № 5004/726/12 визнано недійсними договір пожертви, укладений 10.05.2005 р. ТОВ "ЛБІ МНТУ" та Волинським обласним благодійним фондом "Ліки"; договір купівлі-продажу, укладений 02.08.2006 р. Волинським обласним благодійним фондом "Ліки" та ТОВ "Освіта-Плюс"; визнано за ТОВ "ЛБІ МНТУ" право власності на нежитлове приміщення площею 645,5 кв.м., розташоване у м. Луцьку по вул. Електроапаратна, 3; витребувано з чужого незаконного володіння ТОВ "Освіта-Плюс" та висилено останнє з нежитлового приміщення площею 645,5 кв.м., за адресою: м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3 /а.с. 85-89 у т.1/. Рішення суду є чинним.

19.08.2021 р. відповідачами ТОВ "ЛБІ МНТУ" та ТОВ "Джастер Поінт" укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 645,5 кв.м., що знаходиться в м. Луцьку по вул. Електроапаратна, 3, реєстраційний номер 01 та нежитлове приміщення площею 2542,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 6, реєстраційний номер 01 /а.с. 170-174 у т.1/. Передача нежитлових приміщень ТОВ "Джастер Поінт" підтверджується актами прийому-передачі нежитлового приміщення від 19.08.2021 /а.с. 172,175 у т.1/.

За заявою ТОВ "Освіта-Плюс" проведена будівельно-технічна експертиза і відповідно до висновку судового експерта Перекрьостова В.М. №1265 від 14.09.2021 р. за результатами експертизи встановлено, що порядок користування приміщеннями між власником першого, другого і третього поверху і власником четвертого поверху будівлі гуртожитку за адресою м.Луцьк, вул. Електроапаратна, 3 та власником підвалу, першого і другого поверхів і власником третього поверху і мансарди будівлі за адресою м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 6 встановити відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічного можливо. Також зазначено, що об`єкти нерухомого майна (гуртожиток) за адресою м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, загальною площею 850,7 кв.м., за адресою м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 6 не є неподільною річчю /а.с. 14-49 у т.2/.

01.09.2021 р. позивач на адресу ТОВ "Джастер Поінт" направив лист про усунення перешкод та надання доступу до спірних приміщень з метою виготовлення технічної документації (технічного паспорту), проведення будівельно-технічного контролю із залученням відповідних спеціалістів і установ та проведення інших дій, пов`язаних із веденням в експлуатацію спірного майна. Просить надати письмовий дозвіл на виготовлення технічної документації (технічного паспорту) спірних добудов /а.с. 56-57 у т.2/.

У позові ТОВ "Освіта-Плюс" доводить, що було позбавлене відповідачами фактичного доступу до здійснених добудов та надбудов, що обмежує право товариства на реалізацію своїх прав щодо узаконення здійсненого будівництва, проведення архітектурно-будівельного контролю та інших дій, які передують набуттю права власності на уже збудоване нерухоме майно: - добудову 3-го та 4-го (мансардного) поверхів площею 1750,8 кв.м., що добудовані на нежитловому приміщенні площею 2542,7 кв.м. за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул.Сагайдачного гетьмана, будинок 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; - надбудову IV поверху, пл. 212,5 кв.м., що добудована на нежитловому приміщенні площею 645,50 кв.м., за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул.Електроапаратна, будинок 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Господарський суд Волинської області відповідно до оскаржуваного рішення відмовив у задоволенні позову і колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

За змістом частин першої та третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

У якості правового обґрунтування позову ТОВ "Освіта-Плюс" посилається на 376 Цивільного кодексу України, практику Верховного Суду, викладену у постановах від 23.09.2019 р. у справі № 309/3887/17, від 18.02.2019 р. у справі № 308/5988/17 та зазначає, що позивач не ставить перед судом питання визнання за ним права власності в порядку ч.3 ст.376 ЦК України, проте ставить перед судом питання про усунення перешкод, які створює відповідач/відповідачі в користуванні об`єктами незавершеного будівництва з метою вчинення подальших дій, які вимагає закон, а саме отримання у користування чи власність земельної ділянки у встановленому порядку особі (ТзОВ«Освіта-плюс») під уже збудоване нерухоме майно.

В подальшому 19.09.2021 р. ТОВ "Освіта Плюс" подало до суду першої інстанції заяву № 746 про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить прийняти уточнені позовні вимоги. В заяві про уточнення позовних вимог позивач зазначає, що судовий експерт Перекрьостов В.М. сформував висновок № 1265 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи за заявою від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВІТА-ПЛЮС», у якому вказує на технічну можливість проведення будівельних робіт в складі реконструкції об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 6, загальною площею 4293,5 кв.м. та м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, загальною площею 850,7 кв.м., після проведення яких технічно можливий розподіл майна, за якого майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються. Також, експерт вказує, що для реалізації технічної можливості розподілу необхідно устаткування автономні мережі електро-, газопостачання та опалення, встановити індивідуальні прилади обліку споживання природного газу та електричної енергії, необхідно розробити проектну документацію (проектні пропозиції або робочий проект) проектною організацією, яка має ліцензію на проведення таких видів робіт і представити їх на погодження з місцевими органами виконавчої влади (міжвідомчу комісію), та при позитивній відповіді отримати дозвіл на проведення будівельних робіт.

За таких обставин ТОВ «Освіта-Плюс» просить п.п.2-3 позовних вимог уточнити, та доповнити позовні вимоги новими пунктами 4-5 наступного змісту:

- встановити порядок спільного користування позивачем та відповідачем щодо приміщень за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, будинок 3,

- встановити порядок спільного користування позивачем та відповідачем щодо приміщень за адресою Волинськя область, м. Луцьк, вул. Сагайдачного гетьмана, будинок 6.

06.10.2021 р. позивач подав письмову заяву, в якій просить заяву від 19.09.2021 р. № 746 розглядати як таку, що п.п. 2, 3 уточнює позовні вимоги; у зв`язку із допущено опискою вважати після слів "(незавершеного будівництва)" правильним зазначенням "а саме шляхом виділення в натурі" в п. 2 та 3 заяви; п.п. 4, 5 є пунктами збільшення позовних вимог.

Суд першої інстанції протокольною ухвалою від 06.10.2021 р. прийняв заяву від 19.09.2021 р. в частині п.п. 2-3 до розгляду врахував при цьому, що заяву від 19.09.2021 р. подано у строки, визначені ст. 46 ГПК України, і підстави позову при цьому залишаються незмінними.

Разом з цим, суд протокольною ухвалою від 06.10.2021 у задоволенні заяви від 19.09.2021 р. про уточнення позовних вимог в частині п.п. 4-5 відмовив, зазначивши, що збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.при цьому наступне. Послався при цьому на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 910/18802/17.

Викладені вимоги в п.п. 4-5 заяви про уточнення позовних вимог не є заявою про зміну предмета або підстав позову в розумінні господарського процесуального законодавства, оскільки містять у собі прохання про розгляд судом нових додаткових позовних вимог, які фактично є іншим позовом, з іншим предметом та заявлені з інших підстав.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими, що відповідають нормам ст..46 Господарського процесуального кодексу, а доводи апеляційної скарги, в частині незаконності відхилення заяви про уточнення позовних вимог щодо п.п.4-5, безпідставними. Отже, суд апеляційної інстанції здійснює розгляд справи з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог в межах п.п.2,3 прохальної частини позовних вимог.

Відповідно до норм статей 15, 16 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 4 ГПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

З огляду на викладене підставою для звернення до суду є наявність порушеного права - права власності чи права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язання, а також речові права, похідні від права власності в т.ч. право господарського відання тощо, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів.

Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. У зв`язку з цим суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин, обставини щодо наявності у позивача відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачами з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Судом враховується, що позивач хоча й стверджує у позовній заяві та апеляційній скарзі, що не ставить перед судом питання визнання за ним права власності в порядку ч.3 ст.376 ЦК України, проте ставить перед судом питання про усунення перешкод, які створюють відповідачі в користуванні об`єктами незавершеного будівництва з метою вчинення подальших дій, які вимагає закон, а саме - отримання у користування чи власність земельної ділянки у встановленому порядку особі (ТзОВ «Освіта-плюс») під уже збудоване нерухоме майно, обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на ст. 391 ЦК України.

В свою чергу, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17 та від 03.04.2019 р. у справі № 924/1220/17, від 27.08.2019 у справі № 925/366/18, що враховується колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України.

Натомість позивачем не доведено, що йому належить будь-яке право, яке дозволяє вимагати узаконення здійсненого будівництва, проведення архітектурно-будівельного контролю та інших дій, які передують набуттю права власності на уже збудоване нерухоме майно: - добудову 3-го та 4-го (мансардного) поверхів площею 1750,8 кв.м., що добудовані на нежитловому приміщенні площею 2542,7 кв.м. за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул.Сагайдачного гетьмана, будинок 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; - надбудову IV поверху, пл. 212,5 кв.м., що добудована на нежитловому приміщенні площею 645,50 кв.м., за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул.Електроапаратна, будинок 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Позивачем не доведено права власності, а також не підтверджені речові права, похідні від права власності, користування тощо, які б вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів відповідно до ст. 328 ЦК України - докази існування таких право чинів/правовстановлюючих документів відсутні.

Судом також враховано, що згідно ч.ч.1-2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Відповідно до частин першої та третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ці норми регулюють право співвласника отримати матеріальну компенсацію у разі неможливості надання йому у володіння та користування його частини спільного майна в натурі, а не у разі припинення права на частку у праві спільної часткової власності.

Натомість, відповідно до норм частин першої-третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Докази наявності спільної часткової власності між позивачем та відповідачами щодо вищевказаних нерухомих об`єктів в матеріалах справи відсутні.

Такими доказами могли б бути відповідні договори щодо об`єкта незавершеного будівництва, належне підтвердження виготовлення (будівництва) зі своїх матеріалів на підставі договору.

Право власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване лише на нежитлові приміщення площею 2542,7 кв.м. за адресою Волинська обл., м. Луцьк, вул. Сагайдачного гетьмана, буд. 6; площею 645,45 кв.м. за адресою Волинська обл., м. Луцьк, вул. Електроапаратна, буд.3. Докази реєстрації прав на добудови 3-го та 4-го (мансардного) поверхів площею 1750,8 кв.м., які добудовані на нежитловому приміщенні площею 2542,7 кв.м. за адресою м. Луцьк, вул. Сагайдачного гетьмана, буд. 6; надбудови 5-го поверху площею 212,5 кв.м., яка добудована на нежитловому приміщенні площею 645,50 кв.м. за адресою м. Луцьк, вул. Електроапаратна, буд. 3 в матеріалах справи відсутні.

Зазначення ТОВ "Освіта-Плюс" власником приміщення в м. Луцьку, по вул. Сагайдачного, 6 та в місті Луцьку по вул. Електроапаратній, 3 у технічних паспортах, виготовлених станом на 25.12.2006 р. /а.с.102-131 у т.1/ не є підтвердження його права власності на час звернення з позовом.

Надані позивачем до матеріалів справи договір підряду від 20.01.20007 р. /а.с.72 у т.1/, первинні документи (товарно-транспортні накладні) /а.с. 117-133 у т.1/ можуть свідчити про виконання позивачем будівельних робіт та виникнення прав на компенсацію, відмінних від права власності як об`єкти будівництва так і на будівельні матеріали.

За відсутності доказів колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у даному випадку відсутні як факт створення нової речі, так і правочини, на підставі яких позивач набув би право на добудови 3-го та 4-го (мансардного) поверхів площею 1750,8 кв.м., які добудовані на нежитловому приміщенні площею 2542,7 кв.м. за адресою м. Луцьк, вул. Сагайдачного гетьмана, буд. 6; надбудови 5-го поверху площею 212,5 кв.м., яка добудована на нежитловому приміщенні площею 645,50 кв.м. за адресою м. Луцьк, вул. Електроапаратна, буд.3.

При цьому позивач в порядку ст.ст. 74, 76-79 ГПК України не надав доказів, що будь-які права ТОВ "Освіта-Плюс" порушені.

Твердження позивача, що він позбавлений фактичного доступу до здійснених ним добудов та надбудов у відповідних приміщеннях, тоді як відповідачі продовжують ними користуватись, протиправно не допускаючи позивача до цих об`єктів незавершеного будівництва, колегією суддів визнаються безпідставними з урахуванням наведеного вище

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до ТОВ "ЛБІ МНТУ" з метою надати доступ до спірних приміщень.

Разом з тим, колегією суддів звертається увага, що під час розгляду справи на замовлення позивача судовим експертом Перекрьосовим В.М. проведено судову будівельно-технічну експертизу спірного майна, висновок містить опис об`єктів дослідження, його складових частин. В ньому зазначено про огляд приміщень 02.09.2021 р., час спостережень 12:00-15:00 на місці знаходження об`єктів будівництва за адресами: м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3; м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 6 у присутності представника ТОВ "Освіта-Плюс" /а.с. 15 у т.2/.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що будь-які докази вчинення відповідачами перешкод у вчиненні такої експертизи, зокрема не надання доступу до спірних надбудов та прибудов, перешкоджання попасти в приміщення та здійснити відповідний огляд, в користуванні спірними об`єктами, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищенаведене позивач не довів наявність порушеного права товариства на реалізацію своїх прав щодо узаконення здійсненого будівництва, проведення архітектурно-будівельного контролю та інших дій, які передують набуттю права власності на уже збудоване нерухоме майно, та, відповідно, необхідність його захисту.

Щодо посилання скаржника на висновок судового експерта Перекрьостова В.М. №1265 від 14.09.2021 р., складеного за результатами проведення будівельно-технічної експертизи за заявою ТОВ "Освіта-Плюс" у якому міститься опис об`єктів дослідження, його складових частин та визначено розрахункові долі кожного із співвласників, зокрема 1) розрахункова частина співвласника 1 будівлі за адресою м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 6 становить: 59/100. 2) розрахункова частина співвласника 2 будівлі за адресою м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 6 становить: 41/100. 3) розрахункова частина співвласника Г будівлі за адресою м. Луцьк, вул. вул. Електроапаратна, 3 становить: 18/25. 4) розрахункова частина співвласника 2 будівлі за адресою м. Луцьк, вул. вул. Електроапаратна, 3 становить: 7/25, колегія суддів зазначає наступне.

З висновку експерта № 1265 від 14.09.2021 р. вбачається, що він здійснений судовим експертом на підставі Технічного паспорту Волинського обласного бюро технічної інвентаризації на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 6 від 25.12.2006 р. та Технічного паспорту Волинського обласного бюро технічної інвентаризації на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3 від 12.02.2007 р. і саме виходячи відомостей даних технічних паспортів експертом було зазначено власників приміщень у будівлях та встановлено розрахункові частини у праві спільної часткової власності.

Як зазначено вище, зазначення ТОВ "Освіта-Плюс" власником приміщення в м. Луцьку, по вул. Сагайдачного, 6 та в місті Луцьку по вул. Електроапаратній, 3 у технічних паспортах, виготовлених станом на 25.12.2006 р. та на 12.02.2007 р. не є підтвердження його права власності на час звернення з позовом.

Доводи скаржника, що з мотивувальних частин постанов ВГС України від 18.09.2012 р. у справі № 6/51-75 та від 18.09.2012 р. № 6/71-75 вбачається, що саме ТОВ «Освіта-Плюс» було проведено реконструкцію об`єктів нерухомості, але без проектної документації, відхиляються колегією суддів, оскільки до предмету доказування у вказаних справах не належало з`ясування того хто саме та на яких засадах здійснив реконструкцію спірних приміщень тощо.

Апеляційним судом враховується при цьому, що рішенням Господарського суду Волинської області від 28.08.2012 р. у справі № 5004/726/12 та рішенням Господарського суду Волинської області від 03.09.2012 р. № 5004/725/12 було визнано недійсними договори за якими ТОВ "Освіта-Плюс" набуло право власності на нежитлове приміщення площею 645,5 кв.м., розташоване у м. Луцьку по вул. Електроапаратна, 3 та право власності на нежитлове приміщення, розташоване в м. Луцьку, вул. Гетьмана Сагайдачного, 6, загальною площею 2542,7 кв.м.

Відповідно до норм ст. 75 ГПК України обставини, встановлені у господарських справах № 5004/725/12, № 5004/726/12 не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, оскільки у них беруть участь ті самі особи - особи, стосовно яких встановлено судом ці обставини.

Як вже було зазначено вище позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього права власності на спірне майно, а тому висновок екперта до уваги не береться.

Згідно з ч.4 ст.11 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 11.10.2021 р. у справі № 903/585/21 ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Складання повного тексту постанови суду у даному випадку відкладено на триваліший строк на підставі ч.6 ст.233 ГПК України у зв`язку із значним обсягом досліджуваних обставин і обумовленою цим складністю справи та перебуванням головуючого судді на лікарняному.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Волинської області від 11.10.2021 р. у справі № 903/585/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 903/585/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений 08.02.2022 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.