РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.12.2021Справа № 910/9941/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом 1. Міністерства оборони України

2. ІНФОРМАЦІЯ_7

до 1. Маріупольської районної ради

2. Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

3. Кабінету Міністрів України

4. Мангушської селищної ради Маріупольського району

5. Пенсійного фонду України

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання незаконним та скасування рішення Мангушської селищної ради від 08.10.2008 № 115, визнання недійсним свідоцтва від 13.10.2008 САВ № 506216, визнання незаконним та скасування пункту 2 рішення Мангушської селищної ради від 12.11.2008 № 126, визнання незаконним та скасування рішення Першотравневої районної ради від 20.11.2008 № 5/22-307, визнання незаконним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.04.2009 № 461-р в частині прийняття пропозиції Пенсійного фонду України та Першотравневої районної ради (Донецька область), визнання недійсним свідоцтва від 04.08.2009 САВ № 506481, визнання незаконним та скасування рішення Мангушською селищною радою від 17.04.2012 за № 6/22-18, витребування з незаконного володіння Пенсійного фонду України у власність держави в особі Міністерства оборони України об`єкти нерухомого майна та відновлення правового становища,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 13.12.2021,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2021 року Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_7 (далі - позивачі) звернулись до Господарського суду міста Києва із позовом до Маріупольської районної ради, Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Кабінету Міністрів України, Мангушської селищної ради Маріупольського району, Пенсійного фонду України про визнання незаконним та скасування рішення Мангушської селищної ради від 08.10.2008 № 115, визнання недійсним свідоцтва від 13.10.2008 НОМЕР_1 , визнання незаконним та скасування пункту 2 рішення Мангушської селищної ради від 12.11.2008 № 126, визнання незаконним та скасування рішення Першотравневої районної ради від 20.11.2008 № 5/22-307, визнання незаконним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.04.2009 № 461-р в частині прийняття пропозиції Пенсійного фонду України та Першотравневої районної ради (Донецька область), визнання недійсним свідоцтва від 04.08.2009 САВ № 506481, визнання незаконним та скасування рішення Мангушською селищною радою від 17.04.2012 за № 6/22-18, витребування з незаконного володіння Пенсійного фонду України у власність держави в особі Міністерства оборони України об`єкти нерухомого майна та відновлення правового становища.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначають про незаконність та протиправність спірного рішення, а також протиправність виданих спірних свідоцтв.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачам строк для усунення недоліків шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у встановленому чинним законодавством розмірі та порядку.

19.07.2021 на офіційну електронну поштову адресу суду та 26.07.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання ІНФОРМАЦІЯ_7 про усунення недоліків до якої долучено платіжне доручення № 181 від 15.07.2021 на суму 19 295,00 грн.

19.07.2021 представником Міністерства оборони України до канцелярії суду подано клопотання про усунення недоліків до якої долучено платіжне доручення № 248/531 від 09.07.2021 на суму 10 215,00 грн. Також до позовної заяви долучено квитанцію № 248/290 від 16.04.2021 на суму 9 080,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/9941/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.08.2021 та встановлено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

Судові засідання у справі було відкладено на 30.08.2021, 22.09.2021 та 11.10.2021.

Ухвалою від 30.08.2021 підготовче провадження у справі продовжено справі на 30 днів до 23.10.2021 (включно).

28.09.2021 до суду надійшли пояснення третьої особи.

19.10.2021 відповідачем 3 подано заяву з процесуальних питань.

Судове засідання, відкладене на 11.10.2021, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Джарти В. В. на лікарняному.

Ухвалою від 21.10.2021 після виходу судді з лікарняного підготовче засідання у справі було призначено на 03.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті в судовому засіданні призначено на 06.12.2021.

У призначеному судовому засіданні 13.12.2021 представники позивачів 1-3 підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів 1-3, 5 проти задоволення позову заперечували з підстав, наведених у відзивах на позовну заяву.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету Першотравневої районної ради депутатів трудящих № 195 від 06.07.1977 «Про дозвіл проектування і будівництва будівель райвійськкомату і народного суду» вирішено: дозволити проектування і будівництво будівлі райвійськкомату по АДРЕСА_1 ; вилучити земельну ділянку площею 0,16 га із землекористування Першотравневого Держбанку і виділити його під будівництво будівлі райвійськкомату.

15.12.2003 Першотравневою районною радою прийнято рішення № 4/13-160 від «Про прийняття будівлі, гаражів, які знаходяться в управлінні Першотравневого районного військового комісаріату в спільну власність територіальних громад сіл, селищ, які знаходяться в управлінні районної ради», відповідно до якого прийнято у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, які знаходяться в управлінні районної ради, будівлю, гаражі, що знаходяться за адресою: вул. Тітова, 75а, смт. Мангуш, Першотравневий район. Вирішено зареєструвати право власності Першотравневої районної ради на вказані об`єкти.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 29.06.2004 у справі №2-297-04 за заявою прокурора Першотравневого району Донецької області про визнання незаконним рішення Першотравневої районної ради Донецької області № 4/13-160 від 15.12.2003 рішення Першотравневої районної ради № 4/13-160 від 15.12.2003 «Про прийняття будівлі, гаражів, які знаходяться в управлінні Першотравневого районного військового комісаріату в загальну власність територіальних громад сіл, селищ, які знаходяться в управлінні районної ради» скасовано.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 21.09.2004 апеляційну скаргу Першотравневої районної ради Донецької області задоволено частково та рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 29.06.2004 скасовано, а заяву прокурора Першотравневого району Донецької області про визнання недійсним рішення Першотравневої районної ради Донецької області № 4/13-160 від 15.12.2003 залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2006 касаційне подання прокурора Першотравневого району Донецької області задоволено, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21.09.2004 скасовано, а рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 29.06.2004 залишено без змін.

29.08.2008 за №5/20-284 Першотравнева районна рада прийняла рішення «Про прийняття на баланс районної ради будівлі та гаражів, розташованих у АДРЕСА_1 ».

Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 25.04.2012 у справі №2-а-11/12 за позовом прокурора Першотравневого району Донецької області до Першотравневої районної ради про визнання таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та скасування рішення сесії Першотравневої районної ради від 29.08.2008 №5/20-284 «Про прийняття на баланс районної ради будівлі та гаражів, розташованих у АДРЕСА_1 », адміністративний позов прокурора задоволено та визнано протиправним і скасовано рішення сесії Першотравневої районної ради від 29.08.2008 №5/20-284 «Про прийняття на баланс районної ради будівлі та гаражів, розташованих у АДРЕСА_1 ».

Рішенням Мангушської селищної ради від 08.10.2008 № 115 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» оформлено право власності на спірну будівлю за територіальною громадою Першотравневого району в особі Першотравневої районної ради.

13.10.2008 оформлено свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на нежитлову будівлю та гаражі ( АДРЕСА_1 ), в якому зазначено про те, що форма власності є комунальною, власник - територіальна громада Першотравневого району в особі Першотравневої районної ради.

Рішенням Мангушської селищної ради №126 від 12.11.2008 нежитловій будівлі присвоєно окрему юридичну адресу: АДРЕСА_2 (пункт 2 рішення).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №461-р від 28.04.2009 «Про передачу будівель в Донецькій області в державну власність» прийнято пропозицію Пенсійного фонду України, Димитровської міської ради і Першотравневої районної ради (Донецька область) щодо передачі будівель у АДРЕСА_3 та у АДРЕСА_2 в державну власність та управління зазначеного фонду.

Рішенням від 10.06.2009 №51 виконавчого комітету Мангушської селищної ради вирішено оформити право власності держави в особі Пенсійного фонду України на нежитлову будівлю, яка знаходиться в оперативному управлінні пенсійного фонду України в Першотравневому районі за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №506481 від 04.08.2009 нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 871,7 кв. м знаходиться у власності держави в особі Пенсійного фонду України в оперативному управлінні Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області.

Рішенням Мангушської селищної ради від 17.04.2012 за № 6/22-18 "Про передачу земельної ділянки в постійне користування" земельна ділянка площею 0,12 га розташована за адресою АДРЕСА_2 а передана в постійне користування Пенсійному фонду України, яким відповідне право оформлено лише 22.01.2014.

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що позивачами не доведено наявність їх порушених прав. Так, у матеріалах справи відсутні докази передачі спірного нерухомого майна військовій частині чи позивачу-2, як військового майна. У той же час, розпорядження військовим майном належить до компетенції Кабінету Міністрів України, а Міністерство оборони України наділено лише повноваженнями щодо управління майном.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву звернув увагу на те, що спірне нерухоме майно не відноситься до військового майна та на нього не поширюються вимоги Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України». До того ж, позивачами не доведено факт звернення до відповідних органів щодо реєстрації права власності на спірне майно з 1977 року та по теперішній час.

Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог, відповідач-3 у відзиві на позовну заяву зазначив, що до повноважень Кабінету Міністрів України віднесено лише прийняття пропозицій (погодження) передачі об`єктів комунальної власності в державну власність. При цьому, станом на дату прийняття спірного розпорядження № 461-р рішення Мангушської селищної ради від 08.10.2008 № 115 не було скасовано, у зв`язку з чим Кабінет Міністрів України діяв у межах наданих йому повноважень. Крім того, позивачами не доведено наявність їх порушених прав оспорюваним розпорядженням Кабінету Міністрів України.

У відзиві на позовну заяву відповідач-4 наголосив, що спірне рішення Мангушської селищної ради від 08.10.2008 № 115 прийнято у відповідності норм чинного законодавства, на підставі якого правомірно оформлено свідоцтво про право власності. Оскільки матеріали справи не містять доказів закріплення спірного нерухомого майна за військовою частиною, то розпорядження Кабінету Міністрів України щодо передачі майна в державну власність є правомірним.

Відповідач-5 у відзиві на позовну заяву зауважив, що матеріали справи не містять відповідного державного акта чи рішення виконкому на право користування райвійськоматом земельною ділянкою, оскільки рішення виконавчого комітету Першотравневої районної ради депутатів трудящих № 195 від 06.07.1977 має лише дозвільний характер та не підтверджує право власності на спірну будівлю. До того ж, відповідач-5 є добросовісним набувачем та не може відповідати за бездіяльність позивачів щодо не оформлення права власності на спірне нерухоме майно.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно- правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом (стаття 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні ради уповноважені вирішувати в установленому законом порядку питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Однак, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не відносить до компетенції районних рад повноваження по розпорядженню майном державної власності.

Пунктом 32 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень районних рад відносить лише надання згоди на передачу об`єктів державної власності у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст та прийняття рішень про передачу об`єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні районної, обласної рад, у державну власність.

Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Разом з тим, нормативно-правовим актом, який визначає основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність, є Закон України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України або органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій.

Визначення порядку вилучення і передачі військового майна у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності») належить до компетенції Кабінету Міністрів України (стаття 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).

Кабінетом Міністрів України постановою від 29.08.2002 № 1282 затверджено Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, яким передбачено, що у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність можуть передаватися військові містечка (майнові комплекси), інше нерухоме і рухоме військове майно (крім усіх видів озброєння, бойової техніки та боєприпасів), яке вивільняється в процесі реформування Збройних Сил і не планується до використання за призначенням, житлові будинки (разом з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями), гуртожитки (в тому числі не завершені будівництвом), майно закладів освіти, культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім майна санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячих оздоровчих таборів, у тому числі об`єкти, не завершені будівництвом, колишні аеропорти військової авіації, які не мають можливості самостійно забезпечувати свою сертифікаційну придатність, а також інше військове майно, якщо воно не менше ніж два рази пропонувалося до продажу конкурентними способами приватизації, але не було реалізовано.

Передача військового майна з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах проводиться за рішенням: Кабінету Міністрів України - щодо цілісних майнових комплексів; Міноборони - щодо іншого окремого індивідуально визначеного майна (пункт 4 Порядку у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень ради).

Згідно із частиною третьою статті 137 ГК України право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (стаття 41 Конституції України).

Право власності є непорушним, воно гарантоване та закріплене, зокрема, ЦК України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Припинення права власності відбувається також за визначених законодавством підстав (стаття 346 ЦК України).

Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та Порядком вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою КМУ від 29.08.2002 № 1282 визначено чіткий механізм передачі військового майна з державної у комунальну власність.

Так, відповідно до статті 6 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», з урахуванням Порядку вилучення і передачі військового майна (пункт 14), фактична передача майна проводиться комісією з питань передачі військового майна, до складу якої входять представники відповідного органу, уповноваженого управляти державним майном, самоврядної установи і організації або органу місцевого самоврядування, яким передається майно, та Міноборони. Передача майна оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії.

Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували передачу майна з державної у комунальну власність згідно з приписами законодавства.

Таким чином Першотравнева районна рада не мала правових підстав приймати рішення про прийняття у комунальну власність майна військового комісаріату за відсутності відповідного рішення Міністерства оборони України про передачу зазначеного об`єкту.

Отже ухвалення рішень про прийняття у комунальну власність приміщення будівлі, об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , відбулося з порушенням законодавства та за відсутності належної правової підстави.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Першотравневої районної ради трудящих депутатів від 06.07.1977 №195 ІНФОРМАЦІЯ_1 було виділено частку землі та надано дозвіл на будівництво будівлі військкомату по АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 є юридичною особою з видом діяльності у сфері оборони та дислокується в даній будівлі за адресою: АДРЕСА_4 з 1984 року, що підтверджується архівними документами та внутрішніми документами військкомату.

Положеннями про військові комісаріати, затвердженими Постановами Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1235 та від 03.06.2013 № 389, встановлено, що військові комісаріати є місцевими органами військового управління (п. 1).

Відповідно до п. п. 14 і 17 вказаних Положень фінансове і матеріальне забезпечення заходів, пов`язаних з виконанням загального військового обов`язку, які проводяться військовими комісаріатами, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а також інших джерел, не заборонених законодавством.

ІНФОРМАЦІЯ_2, до складу якого входить відособлений підрозділ - ІНФОРМАЦІЯ_1 Донецької області, є юридичною особою з видом діяльності у сфері оборони.

Таким чином ІНФОРМАЦІЯ_1 Донецької області належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Відповідно до частини другої статті 20 Земельного кодексу Української РСР (від 08.07.1970) право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

За рішенням Першотравневої районної ради від 06.07.1977 №195В земельна ділянка надана для проектування і будівництва будівлі райвійськкомату. Крім того, як свідчить Витяг №1/77 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.01.2009, земельна ділянка з відповідним кадастровим номером площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_4 , перебувала в користуванні саме Першотравневого районного військового комісаріату для обслуговування адмінбудівлі.

Відповідно до статті 90 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) земля, її надра, води і ліси є у виключній власності держави і надаються тільки в користування. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

На момент будівництва будівлі Першотравневого районного військового комісаріату Цивільним кодексом УРСР, Інструкцією Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 не було передбачено обов`язкової державної реєстрації права власності на споруди державної форми власності. При цьому, в матеріалах справи наявна копія інвентаризаційної справи БТІ, відповідно до матеріалів якої будівля військкомату та прилеглі споруди первісно обліковувались за Першотравневим районним військовим комісаріатом.

Водночас ІНФОРМАЦІЯ_1 має документи, які підтверджують, що спірну будівлю побудовано для військового комісаріату, а саме:

- в 1978 році Жданівським комплексним відділом Головного управління проектних організацій Держбуду УСРС було складено технічний звіт про інженерно-технічне вишукування на об`єкт «Будівля райвійськкомату в АДРЕСА_5 » Топографічно-геодезичні роботи; акт обрання майданчика під будівництво від 07.07.1977;

- «Висновок Першотравневої райсанепідемстанції щодо вибору земельної ділянки під будівництво будівлі райвійськкомату в смт. Першотравневе» від 13.07.1977 №792;

- «Завдання на проектування будівлі райвійськкомату» від 12.09.1977;

- технічний проект прив`язки будівлі райвійськкомату в смт. Першотравневе Донецької області; частини: Архітектурно-будівельна, сантехнічна, електротехнічна;

- архітектурно-планувального завдання на проектування будівлі Першотравневого райвійськомату в смт. Першотравневе;

- військовий проект Міністерства оборони СРСР від 22.06.1978 в Донецькій області Мангушського району смт. Мангуш, відповідно до якого збудовано будівлю для ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- інвентаризаційна справа від 22.02.1988, відповідно до якої власником будівлі та гаражів, розташованих в Донецькій області Мангушського (Першотравневого) району в смт. Мангуш, є ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того Виконавчим комітетом Мангушської селищної ради Донецької області було видано довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.01.2008 за вих. №287 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Так, за адресою: АДРЕСА_4 з 1984 року по теперішній час розташовані будівля та гаражі діючого протягом всього періоду Першотравневого районного військового комісаріату.

Відповідно до витягу з наказу № 29ДСК від 15.06.2021 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 (з основної діяльності) «Про проведення організаційних заходів у ІНФОРМАЦІЯ_8 у 2021 році» місце дислокації 2 відділу вказано АДРЕСА_4 , з підпорядкуванням військовому комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_6.

До того ж, ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснював витрати на утримання спірної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі на сплату комунальних платежів до 2006 року.

На початку 2006 року згідно з директивами Міністра оборони України від 20.01.2005 № Д-332/1/03, від 20.04.2005 № Д-332/1/010, від 30.06.2005 № Д-332/1/014, розпорядженнями директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.12.2005 № 248/4/1837, начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 09.12.2005 №303/18/2050 військові комісаріати Донецької області та міста Донецька уклали додаткові угоди з постачальниками комунальних послуг, згідно з якими обов`язок з оплати спожитих комунальних послуг покладено на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Луганськ.

Утримання будівлі саме Першотравневим районним військовим комісаріатом підтверджено, зокрема судовими рішеннями у справах №2/243 та № 29/276.

Надаючи на вимогу суду пояснення у справі №2/243, в. о. голови Першотравневої районної ради як представник третьої особи зазначав, що будівля, в якій знаходиться ІНФОРМАЦІЯ_3 , на балансі районної ради не знаходиться, витрат на утримання будівлі бюджетом районної ради не передбачається. Посилаючись на Закони України «Про власність», «Про збройні сили України», «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Бюджетний кодекс, а також наведені вище Директиви Міністра оборони України, в. о. голови Першотравневої районної ради, вказував, що будівля, в якій знаходиться ІНФОРМАЦІЯ_1, є державною власністю, але не передана на баланс Квартирно-експлуатаційного відділу м. Луганськ з провини обох сторін, оскільки не виконано вказівку Міністра оборони з прийому-передачі основних засобів.

Крім того судами в судових рішеннях у справах №2/243 та № 29/276 встановлено, що будівля ІНФОРМАЦІЯ_1 на балансі у Мангушської районної ради не перебувала та витрати на утримання радою не здійснювалися.

Перебування ІНФОРМАЦІЯ_1 в будівлі протягом всього часу підтверджується, зокрема, Історичною довідкою, а також і тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 укладав договори на комунальні послуги (теплопостачання, електроенергія, водопостачання питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод в систему каналізації, електрозв`язку).

ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Луганськ) оплачував надані за договорами комунальні послуги, а отже здійснював витрати на утримання будівлі.

Отже, із матеріалів справи слідує, що спірну будівлю було побудовано у 1977 - 1979 роках за проектами спеціально для військового комісаріату, на виділеній для військового комісаріату землі.

Відповідно до ст. 11 Конституції УРСР, чинної на той час, таке майно було державною власністю.

Відповідно до статті 128 ЦК (в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Майно ніколи не визнавалося безхазяйним у встановленому порядку. Жодного документального підтвердження того, що спірне майно було комунальним, суду не подано.

При цьому, селищна рада була обізнана про те, що будівля є державною власністю і перебуває в управлінні Міністерства оборони України, оскільки у 1999 році рада просила надати дозвіл на оренду саме у військомату; орендодавцем за таким договором був РВК.

Крім того, у постанові Першотравневого районного суду Донецької області від 25.04.2012 у справі №2-а-11/12 також зазначено, що Першотравневий РВК є діючим.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України «Про військовий обов`язок» місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування забезпечують районні (міські) військові комісаріати службовими будинками, підсобними господарськими приміщеннями і приміщеннями для призовних пунктів (дільниць) згідно із законодавством.

Положеннями про військові комісаріати, затвердженими Постановами Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1235 (п. 15) та від 03.06.2013 № 389 (п. 18), також визначено, що плата за користування переданими військовим комісаріатам центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування будівлями, приміщеннями, майном, інвентарем, обладнанням та автомобільним транспортом, а також за проведення поточного і капітального ремонту приміщень, відведення земельних ділянок, надання телекомунікаційних послуг здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що будівлі Першотравневого військового комісаріату були збудовані (створені) за рахунок коштів органів місцевого самоврядування районного чи селищного рівня, з моменту створення зареєстровані (зафіксовані) як комунальне майно і передані в користування комісаріату з дотриманням вимог чинного на відповідний період часу законодавства.

Навпаки, судовими рішеннями від 29.06.2004 у справі №2-297-04 та від 25.04.2012 у справі №2-а-11/12 за заявами прокурора Першотравневого району Донецької чітко встановлена необґрунтованість і незаконність рішень органів місцевого самоврядування щодо надання вказаному майну статусу комунального для подальшого розпорядження ним.

Відтак, рішення Мангушської (Першотравневої) районної ради від 20.11.2008 № 5/22-307 прийнято з порушення вимог Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 № 1282, та порушують права власника цього майна - держави в особі органу управління майном - Міністерства оборони України.

Отже, у зв`язку з тим, що Мангушська (Першотравнева) районна рада не мала законних підстав для набуття права власності на спірну будівлю, спірна будівля не є об`єктом комунальної власності, відтак Мангушська (Першотравнева) районна рада не мала законних підстав і передавати будь-кому неналежне йому майно (спірну будівлю).

Таким чином суд дійшов про наявність правових підстав для визнання незаконним і скасування рішення Мангушської селищної ради від 08.10.2008 № 115 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна".

Із наведеного слідує, що Мангушська (Першотравнева) районна рада, не набувши права комунальної власності на спірну будівлю, відповідно, не мала законних підстав для звернення до Кабінету Міністрів України з пропозицією передати майно з комунальної власності до державної власності.

За наведених обставин, Кабінет Міністрів України не мав законних підстав приймати пропозицію не від власника майна, що не відноситься до об`єктів комунальної власності, а отже не мав законних підстав для прийняття розпорядження від 28.04.2009 №461-р «Про передачу будівель в Донецькій області в державну власність» в частині прийняття пропозиції Пенсійного фонду України та Першотравневої районної ради (Донецька область) щодо передачі будівель у АДРЕСА_2 в державну власність та управління Пенсійного фонду України.

Відтак, розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.04.2009 №461-р «Про передачу будівель в Донецькій області в державну власність» в частині передачі будівель у АДРЕСА_2 в державну власність та управління Пенсійного фонду України підлягає скасуванню.

Ураховуючи викладене, пункт 2 рішення Мангушської селищної ради від 12.11.2008 № 126 "Про присвоєння юридичної адреси" в частині щодо нежитлової будівлі 72а по АДРЕСА_4 окремої юридичної адреси, рішення Першотравневої районної ради від 20.11.2008 № 5/22-307 "Про передачу будівлі по АДРЕСА_2 з власності територіальної громади району у державну власність" та рішення Мангушської селищної ради від 17.04.2012 за № 6/22-18 "Про передачу земельної ділянки в постійне користування" є незаконними і такими, що підлягають скасуванню.

Приймаючи до уваги, що свідоцтва про право власності видані на підставі рішень, які є незаконними і підлягають скасуванню, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними таких свідоцтв і відновлення правового становища Міністерства оборони України щодо будівлі за адресою по АДРЕСА_2 до видання спірних актів.

Разом із цим, щодо позовної вимоги витребування з незаконного володіння Пенсійного фонду України у власність держави в особі Міністерства оборони України об`єкти нерухомого майна та відновлення правового становища, суд зауважує наступне.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).

Судом встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника поза його волею, а Пенсійний фонд України є добросовісним набувачем, який набув таке майно на підставі оскарженого рішення та розпорядження.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про витребування спірного нерухомого майна з незаконного володіння Пенсійного фонду України у власність держави в особі Міністерства оборони України, оскільки Пенсійний фонд України є добросовісним набувачем такого майна, що передбачає інший порядок реалізації прав власника згідно з вимогами статті 388 ЦК України.

Щодо клопотань Маріупольської районної ради, Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Пенсійного фонду України про застосування строків позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

У абзаці третьому підпункту 1.1 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

В абзаці першому та п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 Постанови № 10 зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Разом з тим, відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18)).

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що оскаржувані рішення були належним чином оприлюднені і про прийняття цих рішень повідомлялось Донецькому обласному військовому комісаріату та Міністерству оборони України.

Наведені доводи відповідачами не спростовані та доказів того, що Міністерство повідомлялось про прийняття спірних рішень та видачу свідоцтва про право власності також до матеріалів справи не надано.

Так, рішення сесії Першотравневої районної ради від 29.08.2008 №5/20-284 «Про прийняття на баланс районної ради будівлі та гаражів, розташованих у АДРЕСА_5 » оскаржувалося в судовому порядку прокурором Першотравневого району Донецької області, у той час як Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_7 учасниками відповідної справи №2-а-11/12 не були.

Утім, про наявність прийнятих відповідно до рішення сесії Першотравневої районної ради від 29.08.2008 №5/20-284 рішення Мангушської селищної ради від 08.10.2008 № 115, свідоцтво про право власності від 13.10.2008 НОМЕР_1 , рішення Мангушської селищної ради від 12.11.2008 № 126, рішення Першотравневої районної ради від 20.11.2008 № 5/22-307, розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.04.2009 № 461-р, рішення Мангушської селищної ради від 17.04.2012 за № 6/22-18 ІНФОРМАЦІЯ_7 дізнався у квітні 2015 року, а про оформлення права постійного користування земельною ділянкою Пенсійним фондом України - лише в січні 2021 року.

У свою чергу, Міністерство оборони України також довідалося про незаконне відчуження військового майна в 2015 році після надходження позовної заяви військового прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_6.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.08.2015 у справі №914/1871/15 прийнято позовну заяву військового прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства Оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_5 до розгляду та порушено провадження у справі.

Натомість, постановою Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 905/1241/15 позов військового прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України з огляду на недоведеність дотримання прокурором вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Судом ураховано, що пред`явленню даного позову передувало пред`явлення позову прокурором для відновлення порушеного права Міністерства Оборони України та Донецького обласного військового комісаріату, розгляд якого тривав з 2015 року.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції") від 16.12.1992).

Європейський суд з прав людини наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності не пропущений і позов підлягає задоволенню частково з підстав, зазначених у мотивувальній частині рішення.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зауважує, що відповідачем не доведено необхідність застосування частини 8 статті 91 ГПК України до наданих до позовної заяви документів.

До того ж, відповідно до частини 6 статті 91 ГПК України доказ не береться судом до уваги, якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу.

Натомість, заперечення відповідача-3 щодо не прийняття копій наданих позивачами документів зводяться до їх виготовлення з копій та подання в неналежній якості, а не з підстав невідповідності оригіналам цих документів.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_7 до Маріупольської районної ради, Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Кабінету Міністрів України, Мангушської селищної ради Маріупольського району, Пенсійного фонду України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задовольнити частково.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Мангушської селищної ради від 08.10.2008 № 115 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна".

3. Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 13.10.2008 НОМЕР_1 .

4. Визнати незаконним та скасувати пункт 2 рішення Мангушської селищної ради від 12.11.2008 № 126 "Про присвоєння юридичної адреси" в частині щодо нежитлової будівлі 72а по вул. Тітова в смт Мангуш окремої юридичної адреси.

5. Визнати незаконним та скасувати рішення Першотравневої районної ради від 20.11.2008 № 5/22-307 "Про передачу будівлі по АДРЕСА_2 з власності територіальної громади району у державну власність".

6. Визнати незаконним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.04.2009 № 461-р в частині прийняття пропозиції Пенсійного фонду України та Першотравневої районної ради (Донецька область) щодо передачі будівель у АДРЕСА_2 в державну власність та управління Пенсійного фонду України.

7. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 04.08.2009 НОМЕР_2 .

8. Визнати незаконним та скасувати рішення Мангушської селищної ради від 17.04.2012 за № 6/22-18 "Про передачу земельної ділянки в постійне користування".

9. Відновити правове становище, яке існувало у Міністерства оборони України щодо будівлі, розташованої за адресою: Першотравневий район, смт Мангуш, вул. Тітова, 75а до моменту видання вказаних актів.

10. Стягнути з Мангушської селищної ради (87400, Донецька обл., Маріупольський р-н, селище міського типу Мангуш, пр.Миру, будинок 72; ідентифікаційний код 04340493) на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) 13 998,33 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень 33 копійки) судового збору.

11. Стягнути з Мангушської селищної ради (87400, Донецька обл., Маріупольський р-н, селище міського типу Мангуш, пр.Миру, будинок 72; ідентифікаційний код 04340493) на користь ІНФОРМАЦІЯ_7 (АДРЕСА_6; ідентифікаційний код НОМЕР_3) 13 998,33 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень 33 копійки) судового збору.

12. Стягнути з Кабінету Міністрів України (01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2; ідентифікаційний код 00031101) на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) 4 161,67 грн (чотири тисячі сто шістдесят одну гривню 67 копійок) судового збору.

13. Стягнути з Кабінету Міністрів України (01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2; ідентифікаційний код 00031101) на користь ІНФОРМАЦІЯ_7 (АДРЕСА_6; ідентифікаційний код НОМЕР_3) 4 161,67 грн (чотири тисячі сто шістдесят одну гривню 67 копійок) судового збору.

14. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

15. У іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 31.10.2022.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ