ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021 року м.Дніпро Справа № 908/964/21 (908/1062/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від Приватного акціонерного товариства "Азовкабель": Богун Ілона Анатоліївна, ордер серії АР №1061662 від 06.10.2021 р., адвокат;

від Приватного акціонерного товариства "Азовкабель": Доценко Наталя Миколаївна, ордер серії АР №1050873 від 14.06.2021 р., адвокат;

інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" на рішення господарського суду Запорізької області від 23.09.2021 року (повний текст складено 04.10.2021 року) у справі № 908/964/21(908/1062/21) (суддя Сушко Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-I, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" (71122, Запорізька область, м. Бердянськ, Військове містечко, буд.14, кв. 27, )

про визнання недійсним правочину купівлі-продажу обладнання від 15.02.2021.

в межах розгляду справи про банкрутство №908/964/21

боржник - Приватне акціонерне товариство "Азовкабель", 71100, м. Бердянськ Запорізької області, вул. Промислова, буд. 2-І,

Розпорядник майна - Дарієнко Віктор Дмитрович, 65023, м. Одеса, вул. Садова, 18, офіс 5

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.09.2021 року у справі № 908/964/21(908/1062/21) у задоволенні заяви ОСОБА_1 № б/н від 26.07.2021 року (вх. № 15187/08-08/21 від 26.07.2021), поданої від імені Приватного акціонерного товариства "Азовкабель", про відмову від позову та закриття провадження у справі № 908/1062/21, відмовлено.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу обладнання від 15.02.2021 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "Азовкабель" (71100 Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-і, ідентифікаційний код юридичної особи 31600918) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" (71122 Запорізька область, м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14, кв. 27, ідентифікаційний код юридичної особи 41784404).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" (71122 Запорізька область, м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14, кв. 27, ідентифікаційний код юридичної особи 41784404) на користь Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" (71100 Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-і, ідентифікаційний код юридичної особи 31600918) 2 270,00 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд дійшов наступних висновків:

- в основу зловмисної домовленості при укладенні оспорюваного договору покладено умисні дії представника ПрАТ "Азовкабель" - генерального директора ОСОБА_1, який усвідомлював, що вчиняв оскаржуваний правочин всупереч інтересам довірителя - ПрАТ "Азовкабель" та бажав (або свідомо допускав) їх настання, про що свідчить укладення договору купівлі-продажу обладнання без економічно обгрунтованих підстав, оскільки це обладнання використовується у виробничому процесі позивача за призначенням і необхідність у його продажу була відсутня:

- у ПрАТ "Азовкабель" за період з 26.04.2019 року по 28.04.2021 року відсутній дефіцит обігових коштів, в тому числі на дату укладання договору купівлі-продажу транспортних засобів;

- ПрАТ "Азовкабель", як підприємство, ніколи не робило пропозицій щодо відчуження власного обладнання та не займалося пошуком потенційних клієнтів, також не існує жодної об`єктивної підстави та доведеної доцільності відчуження такого активу для сторін оскаржуваного правочину, немає його економічного обґрунтування, відповідних погоджень та рішень керівних органів позивача, не дотримано законного порядку оцінки його предмету;

- директор відповідача ОСОБА_2 , як колишній бухгалтер ПрАТ "Азовкабель" часів керівництва Генерального директора ОСОБА_1 , а пізніше - директор та засновник ТОВ "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель", усвідомлювала, що таке ГПП та яку функцію у виробництві ПрАТ "Азовкабель" виконує обладнання, яке вона придбає за оскаржуваним правочином, який за своїми наслідками безпідставно позбавляє ПрАТ "Азовкабель" важливого виробничого активу, і крім того цей актив є недоцільним для господарської діяльності відповідача.

Суд виходив з того, що дії колишнього директора ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 свідчать про виведення активів підприємства перед звільненням з посади, і ці дії призвели до порушення майнових інтересів юридичної особи та суперечили волі довірителя.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме:

- розгляд даного спору в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Азовкабель", що суперечить ч.ч. 1, 2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства;

- недоведеність позовних вимог та висновків суду належними та достатніми доказами.

Скаржник вважає, що судом при розгляді справи взагалі не прийнято до уваги той факт, що 06.05.2021 року позивачем отримано кошти за вказаним договором. Щодо отримання коштів позивач не міг не знати, адже це саме на його рахунок здійснено перерахування коштів з призначенням "Сплата за обладнання згідно Договору купівлі- продажу обладнання від 15.02.2021 року". На той час директором позивача ОСОБА_1 не був. Відповідач у наданому відзиві на позовну заяву зазначав про вказаний факт та надавав копію платіжного доручення №1303. Відзив з додатками позивачем та судом отримано у травні місяці.

Апелянт вказує, що:

- суд, самостійно визначивши правильно обставини, що підлягають доведенню згідно предмету позову, не здійснив дослідження фактів, на які послався позивач;

- судом не зазначено, які саме документи ним було ніби-то безпосередньо досліджено в судовому засіданні, адже документи ані третьою особою, ані нотаріусом до суду не надавались, а матеріали справи містять лише копії документів, наданих та створених самим позивачем;

- суд обмежився лише поясненнями позивача, врахувавши лише його суб`єктивне ставлення до обставин справи, за відсутності належних та допустимих доказів, не виконавши приписи ГПК України щодо встановлення фактичних обставин, перевірки їх належними та достатніми й допустимими доказами;

- судом також при розгляді справи та ухваленні рішення не було дотримано вимоги ч.3 ст.86 ГПК України, якою визначено, що суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Апелянт просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 23.09.2021 року по справі № 908/964/21 (908/1062/21) за позовом ПрАТ "Азовкабель" до ТОВ "Кабельно провідникова продукція Азовкабель" щодо визнання правочину недійсним, відмовити повністю у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не надав.

У судовому засіданні 20.12.2021 року представники Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" виклали правову позицію щодо апеляційної скарги, яка зафіксована звукозаписом судового засідання. Вважали апеляційну скаргу не доведеною та такою, що не підлягає задоволенню.

В судове засідання апелянт не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вирішуючи питання щодо розгляду справи за відсутності апелянта колегія суддів враховує наступне:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.11.2021 року прийнято апеляційну скаргу до розгляду, призначено судове засідання на 20.12.2021 року на 12.00 год. Копію ухвали направлено всім сторонам у справі.

Явка відповідача обов`язковою судом не визнавалась.

Відповідно до ст.273 ГПК України строк розгляду скарги закінчується 31.12.2021 року.

Враховуючи вказані обставини, а також те, що правова позиція апелянта викладена письмово, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що були предметом дослідження суду першої інстанції (ст.269 ГПК України), колегія суддів вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги за відсутності відповідача, який правом участі у судовому засіданні не скористався.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був керівником ПрАТ "Азовкабель" з 23.03.2015 року відповідно до укладеного Контракту.

Згідно п.п.1.1, 1.2 Контракту він як керівник зобов`язується безпосередньо здійснювати поточне управління Товариством як одноосібний орган Товариства, а Товариство створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника. Керівник зобов`язується забезпечити високоприбуткову діяльність Товариства, ефективне використання і збереження майна Товариства.

Розділом 7 Контракту визначено, що цей Контракт діє з 23.03.2015 року. Строк дії Контракту закінчується у разі припинення повноважень Керівника в порядку, передбаченому чинним законодавством, Статутом Товариства, рішення Наглядової ради та цим Контрактом.

Статутом ПрАТ "Азовкабель" (нова редакція), затвердженого загальними зборами акціонерів ПрАТ "Азовкабель" (протокол № 30 від 25.04.19), зокрема, визначено що:

- п. 8.59. Генеральний директор є одноосібним виконавчим органом Товариства, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства. Генеральний директор є підзвітним загальним зборам і наглядовій раді.

- п. 8.65. Генеральний директор зобов`язаний діяти в інтересах Товариства добросовісно, розумно та не перевищувати своїх повноважень. Обов`язок діяти добросовісно і розумно означає необхідність проявляти сумлінність, обачливість та належну обережність, які були б у особина такій посаді за подібних обставин.

- п. 8.67. Генеральний директор зобов`язаний керуватись у своїй діяльності чинним законодавством України, Статутом Товариства, іншими внутрішніми документами Товариства, виконувати рішення, прийнятті загальними зборами акціонерів та наглядовою радою Товариства.

- абзац 1 п. 8.70. Повноваження генерального директора припиняються за рішенням наглядової ради з одночасним прийняттям рішення про призначення генерального директора або тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора.

01.03.2021 року на підставі рішення Наглядової ради ПрАТ "Азовкабель", оформленого протоколом № 13 від 01.03.2021 року, вирішено у відповідності до положень п. 8.45, п. 8.61, п. 8.70 Статуту Товариства припинити повноваження генерального директора ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 з 01.03.2021 року.

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 02.03.2021, керівником ПрАТ "Азовкабель" з 02.03.2021 року є ОСОБА_3 .

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що службовою запискою від 01.03.2021 року ревізором ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_7 повідомлено Голові Наглядової ради ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_4 про орієнтовне зменшення доходів та збільшення витрат ПрАТ "Азовкабель" протягом 2019-2021 років через виконання договорів, укладених з ТОВ "КПП Азовкабель".

Додатково ревізором проінформовано Голову Наглядової ради ПрАТ "Азовкабель" про наявність документальних ознак порушення інтересів ПрАТ "Азовкабель" через перелік господарських операцій з іншими юридичними особами, афільованими ОСОБА_5 , а саме: ТОВ "Азовсинтез", ТОВ "Берті", ТОВ "Енергобудгруп", ТОВ "Маркет Груп Бердянськ", а також ФОП Савченко Е.В., ФОП Савченко А.С. господарських операцій з іншими юридичними особами, афільованими ОСОБА_5 , а саме: ТОВ "Азовсинтез", ТОВ "Берті", ТОВ "Енергобудгруп", ТОВ "Маркет Груп Бердянськ", а також ФОП Савченко Е.В., ФОП Савченко А.С.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом рішення Наглядової ради ПрАТ "Азовкабель", оформленого протоколом № 13 від 01.03.2021 року, однак відмовився від підпису про його ознайомлення.

02.03.2021 року, вже не маючи відповідних повноважень, гр. ОСОБА_1 від імені позивача уклав нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ "КПП Азовкабель".

Відповідно до вказаного договору ТОВ "КПП Азовкабель" придбало нежитлові будівлі головної понижувальної підстанції ("ГПП"), в яких знаходиться спеціалізоване електричне обладнання загальною залишковою вартістю 598 100,89 грн., яке перебуває на балансі ПрАТ "Азовкабель" (згідно довідки №288 від 09.03.2021 року), і товариство забезпечує його поточне обслуговування й підтримку належного робочого стану, а сама ГПП є діючою частиною Бердянської міської інфраструктури (системі електромережі) стратегічного значення, через яку здійснюється електропостачання самого позивача, житлові та промислові споруди міста (згідно переліку), а також забезпечується функціювання міської системи централізованого водопостачання та водовідведення. Нежитлові будівлі разом із внутрішнім обладнанням створюють єдиний комплекс трансформаторної станції, що виключає їх окреме використання.

Скаржник дану обставину не спростував.

Зазначені висновки суду першої інстанції підтверджуються укладеним між ПрАТ "Азовкабель" та ВАТ "Запоріжобленерго" договором про спільне використання технологічних електричних мереж №4-б від 01.05.2013 року. ГПП цілодобово обслуговує перелік штатних працівників позивача відповідної кваліфікації, що підтверджується витягом зі штатного розпису та довідки про електротехнічну службу.

Відповідно до рішення господарського суду Запорізької області від 29.06.2021 року у справі №310/1914/21 визнано недійсним договір купівлі продажу нерухомого майна від 02.03.2021року, укладений між Приватним акціонерним товариством "Азовкабель" (71100 Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-і, ідентифікаційний код юридичної особи 31600918) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" (71122 Запорізька область, м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14, кв. 27, ідентифікаційний код юридичної особи 41784404) щодо нежитлової будівлі, розташованої за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Кабельників, 3е.

Припинено право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" (71122 Запорізька область, м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14, кв. 27, ідентифікаційний код юридичної особи 41784404) на нежитлову будівлю за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Кабельників 3е, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в РПВН: 6080729, яке було зареєстроване приватним нотаріусом Сенаторовою Н.В. 02.03.2021року на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 50, номер запису про право власності: 40800246 та скасовано державну реєстрацію цього права.

Судом першої інстанції встановлено і відповідачем не спростовується, що 04.03.2021 року ТОВ "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" уклало іпотечний договір, яким забезпечено будівлею ГПП зобов`язання Товариства перед фізичною особою за договором позики від 04.03.2021 року на загальну суму 400 000 грн.

Відповідно до матеріалів даної справи, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу обладнання від 15.02.2021року, який укладено між Приватним акціонерним товариством "Азовкабель", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель", . Позовні вимоги обґрунтовані ст. 203, 215, 232 ЦК України.

Позивач посилався на те, що дії колишнього директора ПАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 у злочинній домовленості з директором ТОВ "КПП Азовкабель" призвели до порушення майнових інтересів ПрАТ "Азовкабель" як юридичної особи та були спрямовані на виведення активів підприємства. Оскражуванний правочин фактично був укладений всупереч дійсному волевиявленню юридичної особи, з порушенням ч. 3 ст. 203 ЦК України, що саме по собі є підставою для визнання його недійсним.

Позивач стверджував, що про укладення такого договору він дізнався 10.03.2021 року під час розгляду судової справи № 310/1914/21 з письмових заперечень відповідача, який додав вказаний договір як додаток до заперечень.

Наявний у матеріалах справи примірник договору купівлі-продажу обладнання від 15.02.2021 року свідчить, що його оформлено та підписано приватним акціонерним товариством "Азовкабель" (продавець) в особі Генерального директора ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" (покупець) в особі директора ОСОБА_2 (том 1 а.с.192-195).

За умовами п.1.1 договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця обладнання, зазначене в додатку до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого обладнання на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору погоджено, що ціна договору складає загальну вартість обладнання, яка вказується у окремих додатках до договору.

Згідно з п. 2.2. договору, оплата за цим договором здійснюється покупцем протягом п`ятсот банківських днів, наступних за датою підписання акту прийому-передачі обладнання.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що передача обладнання здійснюється шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі обладнання.

Згідно з п. 9.1. договору, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до повного його виконання.

В додатку № 1 від 15.02.2021 року до договору купівлі-продажу обладнання міститься перелік обладнання, яке розташоване в ГПП та перебувало на балансі ПрАТ "Азовкабель".

Також до договору доданий акт приймання-передачі нерухомого майна від 15.02.2021 року, з якого вбачається передача від позивача до відповідача обладнання за переліком, що відповідає додатку № 1.

Позивач вважав, що оскаржуваний правочин було вчинено у результаті зловмисної домовленості Генерального директора ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 з ТОВ "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" та направлений виключно на позбавлення позивача виробничого активу.

При розгляді даної справи підтверджено, що засновником та директором ТОВ "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" є колишній працівник ПрАТ "Азовкабель" - бухгалтер ОСОБА_2 , яка працювала в Товаристві позивача з 01.09.2014 року по 27.12.2017 року, що підтверджується довідкою №02 від 09.03.2021 року.

ТОВ "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель", як юридична особа, зареєстрована 06.12.2017 року під назвою "Товариство з обмеженою відповідальністю "Юг-Кабель". ОСОБА_2 було звільнено позивачем 27.12.2017 року у зв`язку із переведенням на роботу в ТОВ "Юг-Кабель".

17.08.2018 року назву відповідача було змінено на поточну, а з 01.04.2019 року вид діяльності був змінений на "46.90 Неспеціалізована оптова торгівля".

Підставою позовних вимог є доводи позивача про укладення договору купівлі-продажу обладнання від 15.02.2021 року всупереч інтересам ПрАТ "Азовкабель" за зловмисною домовленістю генерального директора ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 з директором ТОВ "КПП Азовкабель" ОСОБА_2, які направлені на неправомірне позбавлення позивача активу, що є порушенням ч. 3 ст. 203 ЦК України та підставою для визнання його недійсним у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України, ст.ст. 207, 208 ГК України.

Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин 1-3, 5 ст. 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 року у справі № 522/15095/15-ц зроблено правовий висновок по застосуванню ст. 232 ЦК України, згідно з яким: під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто, в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому, не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин, це наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, відповідно до ст. 232 ЦК України, є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Таким чином, для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення у діях представника наступного складу цивільного правопорушення: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, спрямованої на настання негативних наслідків і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, така домовленість має бути зловмисною і спрямована проти інтересів довірителя. При цьому, не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Для задоволення позовних вимог за ст. 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Таким чином, має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину.

Критерій "зловмисності" не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 07.08.2019 року у справі № 753/7290/17.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 22.10.2019 року у справі № 911/2129/17 щодо питання про застосування ч. 1 ст. 232 ЦК України у вирішенні позовів про визнання правочину, вчиненого керівником юридичної особи, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, застосування вказаної норми у подібних правовідносинах можливе з огляду на таке.

Правочини (договори) юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України є підставою виникнення правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, втому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Таким чином, орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, не може перевищувати своїх повноважень, визначених установчими документами або законом, та діяти у власних інтересах та/або всупереч інтересам особи довірителя.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в т.ч. укладають із юридичними особами договори різних видів, ч. 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Між юридичною особою та її посадовою особою виникають правовідносини, що ґрунтуються на акті юридичної особи, передбачають права та обов`язки сторін у цих правовідносинах, зокрема, відповідальність представника за неналежне здійснення представництва.

Те, що наслідком визнання правочину недійсним за приписами ст. 232 ЦК України, крім загальних наслідків, визначених ст. 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони солідарного відшкодування збитків, не звужує межі застосування ч. 1 ст. 232 ЦК України лише до правовідносин на підставі договору, а є приведенням права довірителя відшкодовувати збитки у відповідність до встановленого законодавчого регулювання представництва на підставі акту органу юридичної особи та представництва за законом.

Підтвердженням зловмисної домовленості при укладенні спірного правочину є доведення позивачем, що представник ПрАТ "Азовкабель" - генеральний директор ОСОБА_1, усвідомлював, що вчиняв оскаржуваний правочин усупереч інтересам довірителя - ПрАТ "Азовкабель" та бажав (або свідомо допускав) їх настання.

Вказані обставини підтверджуються тим, що договір купівлі-продажу обладнання укладено без економічно обгрунтованих підстав зі сторони Товариства позивача, оскільки спірне обладнання використовується у виробничому процесі позивача за призначенням. Необхідність в його продажу була відсутня. Відсутні та не доведено при розгляді даної справи наявність погоджень та рішень керівних органів позивача на відчуження вказаного майна, не дотримано законного порядку оцінки його предмету.

Колегія суддів погоджується з висновком оскаржуваного рішення про те, що директор відповідача ОСОБА_2 , як колишній бухгалтер ПрАТ "Азовкабель" часів керівництва Генерального директора ОСОБА_1 , а пізніше - директор та засновник ТОВ "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель", усвідомлювала, що таке ГПП та яку функцію у виробництві ПрАТ "Азовкабель" виконує обладнання, яке вона придбає за оскаржуваним правочином, який за своїми наслідками безпідставно позбавляє ПрАТ "Азовкабель" важливого виробничого активу. Доцільність такого придбання для господарської діяльності відповідача скаржником не доведена.

Колегія суддів звертає увагу, що вчинення колишнім директором ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 дій по виведенню активів підприємства перед звільненням з посади, що призвели до порушення майнових інтересів юридичної особи та суперечили волі довірителя - ПрАТ "Азовкабель", підтверджено і в судовому порядку при розгляді аналогічних позовних заяв ПрАТ "Азовкабель" про визнання правочинів недійсними (постанови Центрального апеляційного господарського суду від 08.12.2021 року у справі № 908/1055/21, від 06.12.2021 року у справі №908/1058/21, від 13.10.2021 року у справі №908/1057/21, від 09.11.2021 року у справі №908/1060/21, від 13.10.2021 року у справі №908/1059/21).

Отже, під час апеляційного перегляду справи судом встановлені обставини, які підтверджують, що ОСОБА_1 , як генеральний директор ПрАТ "Азовкабель", всупереч положенням Статуту підприємства, всупереч інтересам підприємства, уклав оспорюваний правочин купівлі-продажу обладнання від 15.02.2021 року, яке є спеціалізованим електричним обладнанням, що розташоване в головній понижувальній підстанції (ГПП), яка в свою чергу є діючою частиною Бердянської міської інфраструктури (система електромережі) стратегічного значення міста Бердянськ.

Крім того, неправомірність дій по відчуженню безпосередньо будівлі ГПП ПрАТ "Азовкабель", від імені якого діяв колишній директор ОСОБА_1 встановлена рішенням господарського суду Запорізької області від 29.06.2021 року у справі №310/1914/21, що в сукупності з встановленими обставинами даної справи підтверджує правомірність висновків оскаржуваного відповідачем рішення у даній справі.

Викладене підтверджує, що ОСОБА_1 діяв проти інтересів особи, яку представляв, дійсна воля довірителя - ПрАТ "Азовкабель", яку повинен утілювати представник, замінена власною волею ОСОБА_1 і суперечить волі довірителя.

Додатково це підтверджується тим, що позов у даній справі подано до суду у період, коли ОСОБА_1 був звільнений з посади генерального директора - 19.04.2021 року.

27.07.2021 року ОСОБА_1 подав від імені позивача у даній справі заяву про відмову від позову, в якій на підтвердження своїх повноважень генерального директора ПрАТ "Азовкабель" посилався на рішення Харцизського районного суду Одеської області від 19.07.2021 року у справі №492/540/21 про поновлення його на роботі.

Суд першої інстанції обгрунтовано відхилив таку заяву, оскільки судом встановлено, що у матеріалах справи № 908/1062/21 наявні суперечливі дані щодо повноважень гр. ОСОБА_1 як генерального директора ПрАТ "Азовкабель", а саме внесення до державного реєстру 06.08.2021року запису щодо "державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, 06.08.2021 17:05:50, 044000059, Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи., ОСОБА_6 , Шумська міська рада" за наявності дійсного рішення Наглядової ради (протокол № 26 від 19.07.2021року) про припинення його повноважень з 19.07.2021року та ухвали суду від 12.08.2021року у справі № 908/964/21 щодо припинення повноважень ОСОБА_1 як генерального директора ПрАТ "Азовкабель".

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони відхиляються судом апеляційної інстанції в силу наступного:

Доводи скаржника зводяться до неналежної оцінки судом доказів по даній справі - як в сукупності так і кожного окремо.

На думку колегії суддів висновки суду підтверджуються наданими доказами, які суд і зазначив в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Щодо посилання апелянта на неврахування судом проведеної відповідачем оплати за придбане обладнання, то вони також є безпідставними з огляду на таке:

За змістом оскаржуваного договору сторони погодили оплату придбаного обладнання покупцем протягом п`ятсот банківських днів, наступних за датою підписання акту прийому-передачі обладнання. Оплата дійсно проведена, про що наявне у справі відповідне платіжне доручення від 06.05.2021 року, в той час, як з даним позовом позивач звернувся до суду 19.04.2021 року.

Вказані умови договору додатково свідчать про те, що договір укладено ОСОБА_1 всупереч економічним інтересам підприємства, інтереси якого від представляв.

Щодо доводів скаржника про неправомірний розгляд вказаної позовної заяви в межах справи про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів даної справи, місцезнаходження відповідача у даній справі - м.Запоріжжя.

Відповідно до ст.27 ГПК України позивачем вірно визначена територіальна підсудність даного спору, 19.04.2021 року подано окремий позов (не в межах справи про банкрутство) до господарського суду Запорізької області. Справа про банкрутство ПрАТ "Азовкабель" порушена відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області 30.04.2021 року.

Відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 12.08.2021 року позовна заява ПрАТ "Азовкабель" у даній справі №908/1062/21 передана відповідно до ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства для розгляду в межах справи про банкрутство.

Положення вказаної норми передбачають, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, порушень норм процесуального права, про які вказує апелянт, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає, що належними та допустимими доказами апелянт не спростував висновки оскаржуваного рішення. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд покладаються на скаржника відповідно до ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23.09.2021 року у справі № 908/964/21(908/1062/21) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 05.04.2022 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко