РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.12.2021Справа № 910/13632/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРТІН ТРЕЙД"

до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ"

про стягнення заборгованості в розмірі 9 744 523,83 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.11.2021),

Представники учасників процесу згідно протоколу від 13.12.2021,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРТІН ТРЕЙД" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - відповідач, Компанія) про стягнення заборгованості в розмірі 11 995 764,39 грн, з якої 11 983 227,38 грн суми основного боргу та 12 537,01 грн три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача договірних обов`язків щодо повної оплати поставленого товару згідно договору поставки товару № 53-129-01-21-02303 від 02.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в справі № 910/13632/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.09.2021, встановлено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

15.09.2021 від позивача надійшов супровідний лист на виконання ухвали суду.

У судовому засідання 22.09.2021 суд ухвалив відкласти підготовче засідання у справі на 11.10.2021.

Судове засідання, відкладене на 11.10.2021, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Джарти В. В. на лікарняному.

Ухвалою від 22.10.2021 після виходу судді з лікарняного підготовче засідання у справі призначено на 08.11.2021.

08.11.2021 до канцелярії суду представником позивача подано відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 08.11.2021 представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог. За наслідками судового засідання було оголошено перерву до 22.11.2021 для надання сторонам можливості подання доказів погашення спірної заборгованості.

22.11.2021 представником відповідача подано клопотання про долучення доказів часткового погашення заборгованості.

Перед початком судового засідання на офіційну електронну поштову адресу суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог.

У судове засідання 22.11.2021 прибули представники сторін. Представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та усно заявив клопотання про залишення попередньо поданих заяв про зменшення позовних вимог без розгляду.

Представник відповідача не заперечував проти прийняття заяви позивача.

Дослідивши матеріали справи та подану позивачем заяву суд зазначає наступне.

У поданій заяві позивач повідомляє про часткове погашення відповідачем спірної заборгованості та просить суд стягнути з відповідача 9 731 986,82 грн основного боргу, 12 537,01 грн 3% річних, а також судові витрати, які складаються з 146 155,76 грн судового збору та 20 000,00 грн витрат на правову допомогу адвоката. Також у поданій заяві адвокат просить повернути надмірно сплачений судовий збір у сумі 33 783,72 грн.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене, дотримуючись вище наведених норм процесуального законодавства, суд дійшов висновку про прийняття заяви позивача про зменшення позовних вимог та вирішив здійснювати подальший розгляд справи у межах заявлених позовних вимог з урахуванням зменшення, а саме щодо стягнення з відповідача 9 731 986,82 грн основного боргу, 12 537,01 грн три проценти річних.

За наслідками судового засідання 22.11.2021 судом була постановлена ухвала, якою була прийнята заява про зменшення позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті в судовому засіданні 13.12.2021.

У призначеному судовому засіданні 13.12.2021 представник Товариства просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог.

У свою чергу представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийняте в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ "МАРТІН ТРЕЙД", як Постачальником, та ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", як Покупцем, було укладено Договір поставки № 53-129-01-21-02301 від 30.06.2021 (далі - Договір 1) та Договір поставки № 53-129-01-21-02303 від 02.07.2021 (далі - Договір 2).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору 1 Постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити світлі нафтопродукти (далі - Продукція) для потреб ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а Покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити Продукцію.

Пунктом 1.1. Договору 2 визначено, що Постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити світлі нафтопродукти (далі - Продукція) для потреб ВП "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а Покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити Продукцію.

Пунктами 1.2. Договорів передбачено, що найменування, одиниці виміру і загальна кількість Продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікаціях (далі - Специфікації), які є невід`ємною частиною Договору.

Сума Договору 1 складає 5 384 884,53 грн, у тому числі ПДВ 20% - 897 480,75 грн.

Сума Договору 2 складає 6 709 578,36 грн, у тому числі ПДВ 20% - 1 118 263,06 грн.

Відповідно до абзацу другого пункту 5.10 Договору, належне виконання Постачальником свого зобов`язання щодо поставки продукції відповідної якості та кількості підтверджується підписанням Сторонами акту приймання-передачі Продукції.

Позивач стверджує, що Постачальником свої зобов`язання за Договором 1 виконано в повному обсязі, що зокрема підтверджується Актами приймання-передачі поставленої Продукції №№: 3710/041-35/786 від 07.07.2021, 3726/041-35/787 від 09.07.2021, 3725/041-35/788 від 09.07.2021, 4134/041-35/804 від 14.07.2021, 4130/041-35/805 від 14.07.2021, 4131/041-35/806 від 14.07.2021, 4135/041-35/807 від 14.07.2021.

Також Товариство зазначає, що за Договором 2 Постачальником також належним чином та своєчасно виконано зобов`язання з поставки продукції, що підтверджується наступними Актами приймання-передачі поставленої Продукції №№: 3641 від 06.07.2021, 3642 від 06.07.2021, 3643 від 06.07.2021, 3714/503 від 08.07.2021, 3713/503/2 від 08.07.2021, 3715/504 від 09.07.2021, 3715/505 від 12.07.2021, 4117/505/2 від 13.07.2021, 4125/505/3 від 13.07.2021, 4126/505/4 від 13.07.2021, 4181/510 від 19.07.2021, 4278/513 від 19.07.2021, 4279/512 від 19.07.2021, 4280/511 від 19.07.2021.

Підпункт 6.1.1. пункту 6.1. Договорів встановлює, що Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої Продукції.

Так, згідно пункту 4.2. Договорів Покупець сплачує вартість поставленої Продукції протягом 10 робочих днів з дати підписання Сторонами акту (актів) приймання-передачі поставленої Продукції.

Однак, Покупцем було порушено свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати вартості поставленої Продукції та не здійснено оплату поставленої продукції згідно вказаних вище актів. Товариство зазначає, що заборгованість з оплати поставленої Продукції за Договором 1 складає - 5 303 373,54 грн, за Договором 2 складає - 6 679 853,84 грн. Загальна сума боргу з оплати поставленої Продукції за Договорами складає 11 983 227,38 грн.

Підпункт 6.4.1. пункту 6.4. Договору встановлює, що Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлену Продукцію.

Так, Позивачем було пред`явлено відповідачу Претензію № 05/08-1 від 05.08.2021 за Договором 1 на суму 5 307 776,79 грн, з вимогою щодо сплати боргу та процентів. Також Позивачем було пред`явлено Відповідачу Претензію № 09/08-4 від 09.08.2021 за Договором 2 на суму 6 687 987,60 грн, з вимогою щодо сплати боргу та процентів. Зазначені претензії були направлені Компанії цінними листами з описом, про що свідчать описи вкладення листів з оголошеною цінністю та накладна ПАТ "Укрпошта".

Оскільки оплата за поставлену Продукцію від відповідача на користь позивача здійснена не була, скеровані претензії залишились без виконання, Товариство звернулось із даним позовом до суду, в межах якого просить суд (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.11.2021) стягнути з Компанії 9 731 986,82 грн боргу, 12 537,01 грн три проценти річних, розрахованих за кожним актом.

Відповідач, заперечуючи проти позову просив врахувати його пояснення та здійснений Компанією контррозрахунок трьох процентів річних. Також просив суд відстрочити виконання рішення на шість місяців з дня його ухвалення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, щодо позову господарський суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільний кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладені між сторонами договори за своєю правовою природою є договорами поставки.

Згідно статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Норми вказаної статті кореспондуються із приписами статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

У силу вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вказано судом вище, вартість поставленої Продукції має бути оплачена протягом 10 робочих днів з дати підписання Сторонами акту (актів) приймання-передачі.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги дати підписання Сторонами актів приймання-передачі Продукції, суд перевірив та дійшов висновку про те, що гранична дата здійснення оплати за кожним окремим актом Товариством визначено вірно.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок невиконання обов`язку з оплати поставленої Продукції в повному обсязі, за відповідачем обліковується заборгованість за спірними договорами в сумі 9 731 986,82 грн, яка не спростована Компанією, доказів сплати якої не надано до суду, а тому підлягає стягненню на користь позивача.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 12537,01 грн три проценти річних, розрахованих за кожним актом до 04.08.2021.

Відповідно до пункту 7.1. Договорів у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та Договором.

Згідно з вимогами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних, суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягає три проценти річних у заявленому розмірі - 12 537,01 грн. При цьому, судом було враховано наданий відповідачем контррозрахунок трьох процентів річних та виявлено, що Компанія невірно визначила період прострочення. Так, якщо десятиденний строк оплати припадає на п`ятницю, то період прострочення слід підліковувати з дня наступного - тобто з суботи. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що правила розрахунку строку, передбачені приписами частини 5 статті 254 ЦК України, розповсюджуються на строк оплати (виконання зобов`язання), а не строк прострочення виконання такого зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позовні вимоги Товариства, є обґрунтованими, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню частково за розрахунком суду.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, позивачем були заявлені до стягнення з відповідача 20 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частин 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Обґрунтовуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, позивач зазначає наступне.

Позивачем, за договором про надання правової допомоги 137/21 від 01.08.2021 було залучено адвоката - Поліщука П.Я., для надання правової допомоги та представлення інтересів Позивача в Господарському суді міста Києва.

Розмір винагороди адвоката відповідно до пункту 3.1. Договору про надання правової допомоги складає 20 000,00 грн. Витрати Позивача на правову допомогу адвоката включають: збір та перевірку, належне засвідчення копій письмових доказів по справі, підготовку позовної заяви, направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, подача позовної заяви до господарського суду, здійснення розрахунків до позовної заяви, підготовка до підготовчого судового засідання. представництво інтересів Клієнта в одному підготовчому засіданні суду, підготовка до розгляду справи по суті, представництво інтересів клієнта в одному судовому засіданні з розгляду справи по суті (пункт 3.2. Договору про правову допомогу).

Факт понесення Позивачем витрат на правову допомогу адвоката підтверджується рахунком № 137/21 від 17.08.2021, платіжним дорученням № 2995 від 17.08.2021.

Надання правової допомоги за договором 137/21 від 01.08.2021 саме адвокатом підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 4704 від 25.10.2011, Витягом з Єдиного реєстру адвокатів України від 02.07.2019, Ордером на надання правової допомоги від 18.08.2021.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 07.08.2018 Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/1283/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає за необхідне відзначити, що керуючись принципом розумності, вважає обґрунтованим розміром витрат на правову допомогу - 20 000,00 грн.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про відстрочення виконання рішення на шість місяців з дня його ухвалення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року в справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 року в справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини та громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Аналогічна правова позиція була висловлена Конституційним Судом України у рішеннях від 13.12.2012 року в справі № 18-рп/2012, від 25.04.2012 року в справі № 11-рп/2012 та від 30.06.2009 року в справі № 16-рп/2009.

За частинами 1, 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Вищенаведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

Відтак, саме на заявника у контексті приписів статей 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України покладається обов`язок доведення існування відповідних підстав.

Натомість відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів наведених ним причин неможливості виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, а саме лише посилання на тяжке фінансове становище не є тими виключними обставинами, які давали б достатні підстави для відстрочення виконання судового рішення, оскільки такий незадовільний майновий стан відповідача утворився, зокрема, внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об`єктивних, незалежних від нього обставин.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що на даний час підстави для відстрочення виконання рішення у справі відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на Компанію. Крім того, беручи до уваги наявність клопотання позивача про повернення суми сплаченого судового збору з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, керуючись приписами статті 7 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку про повернення 33 768,62 грн судового збору з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРТІН ТРЕЙД" до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості в розмірі 9 744 523,83 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.11.2021) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРТІН ТРЕЙД" (59052, Чернівецька обл., Сторожинецький р-н, село Великий Кучурів, ВУЛИЦЯ ГОЛОВНА, будинок 76, корпус М; ідентифікаційний код 40042088) 9 731 986,82 грн (дев`ять мільйонів сімсот тридцять одну тисячу дев`ятсот вісімдесят шість гривень 82 копійки) основного боргу, 12 537,01 грн (дванадцять тисяч п`ятсот тридцять сім гривень 01 копійку) три проценти річних, 146 167,85 грн (сто сорок шість тисяч сто шістдесят сім гривень 85 копійок) судового збору та 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок) витрат на правову допомогу.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "МАРТІН ТРЕЙД" (59052, Чернівецька обл., Сторожинецький р-н, село Великий Кучурів, ВУЛИЦЯ ГОЛОВНА, будинок 76, корпус М; ідентифікаційний код 40042088) з Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 33 768,62 грн (тридцять три тисячі сімсот шістдесят вісім гривень 62 копійки), сплаченого згідно платіжного доручення № 2996 від 17.08.2021, копія якого міститься в матеріалах справи.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 07.02.2022.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ