РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2021Справа № 910/9326/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Спільного українсько-латвійського підприємства "Хімімпекс" (Товариства з обмеженою відповідальністю)

про стягнення 524 692,14 грн,

та

за зустрічним позовом Спільного українсько-латвійського підприємства "Хімімпекс" (Товариства з обмеженою відповідальністю)

до Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 652,83 грн інфляційних втрат та 11 731,01 грн три проценти річних (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.07.2021)

Представники учасників процесу згідно протоколу від 08.11.2021

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - Компанія) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Спільного українсько-латвійського підприємства "Хімімпекс" (Товариства з обмеженою відповідальністю) (далі - Товариство) про стягнення 524 692,14 грн неустойки (штрафу).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, за твердженням позивача, виконанням відповідачем умов Договору поставки від 04.03.2019 № 53-129-01-19-01807 в частині дотримання встановлених строків поставки продукції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9326/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив та інших доказів.

30.06.2021 до суду надійшла зустрічна позовна заява Спільного українсько-латвійського підприємства "Хімімпекс" (Товариства з обмеженою відповідальністю) до Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 385 221,08 грн неустойки (пені, штрафу) за договором поставки від 04.03.2019 № 53-129-01-19-01807.

01.07.2021 Господарський суд міста Києва без виклику представників сторін ухвалив здійснювати розгляд справи № 910/9326/21 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, прийняти до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву, зустрічні позовні вимоги об`єднати в одне провадження з первісним позовом по справі № 910/9326/21, підготовче засідання призначити на 21.07.2021, встановлено сторонам строки на вчинення процесуальних дій та зобов`язано позивача за зустрічним позовом надати до суду належним чином засвідчені копії Актів № 148 від 23.06.2019, № 181 від 05.12.2019 та № 182 від 05.12.2019

20.07.2021 до суду представником позивача за зустрічним позовом подано заяву про зменшення позовних вимог.

21.07.2021 до суду від представника позивача було подано до суду клопотання про залучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 було прийнято заяву про зменшення зустрічних позовних вимог та відкладено підготовче засідання у справі на 18.08.2021

27.07.2021 представник Компанія надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву.

03.08.2021 представник Товариства подав до суду відповідь на відзив на зустрічний позов.

06.08.2021 до суду надійшов відзив на первісну позовну заяву.

За наслідками судового засідання 18.08.2021 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 30.08.2021.

У судовому засідання 30.08.2021 було оголошено перерву до 22.09.2021 у зв`язку з заявленням представниками сторін клопотання про відкладення розгляду справи по суті для надання часу на підписання мирової угоди.

22.09.2021 до канцелярії суду надійшло спільне клопотання представників сторін про розгляд справи по суті у розумні строки та надання часу сторонам на підписання мирової угоди.

Ухвалою суду від 22.09.2021 вирішено здійснювати розгляд справи 910/9326/21 по суті в розумні строки., судове засідання було призначене на 11.10.2021.

Судове засідання, призначене на 11.10.2021, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Джарти В. В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 21.10.2021 судове засідання було призначене на 08.11.2021.

Під час судового засідання 08.11.2021 представник Компанії просив первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

У свою чергу представник Товариства заперечував проти задоволення первісного позову та просив задовольнити зустрічний позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 22.07.2021.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийняте в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2019 між ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Автокомплект», як покупцем, та Спільним українсько-латвійським підприємством "Хімімпекс" (Товариства з обмеженою відповідальністю), як постачальником, був укладений договір поставки № 53-129-01-19-01807 (далі - договір).

Згідно з пунктом 1.1 договору постачальник зобов`язувався в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити смоли іонообмінні виробництва DOW (Specialty Electronic Material Switzerland GmbH), Франція (далі - продукція) для потреб ВП «Хмельницька ЛЕС» ДП «ПАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язувався в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування, одиниці виміру і загальна кількість Продукції. її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору

Згідно пункту 3.1 Договору, сума Договору складає 4 384 756,80 грн з ПДВ.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що строк поставки продукції зазначений в Специфікації. За погодженням з покупцем допускається дострокова поставка та поставка продукції партіями.

Відповідно до пункту 5.2 договору поставка продукції згідно Специфікації здійснюється автомобільним транспортом на умовах DDP склад Хмельницького відділення ВП «Складське господарство» (м. Нетішин, Хмельницька обл.) (далі - вантажоодержувач) згідно Інкотермс 2010. Постачальник не пізніше, ніж за три дні до відвантаження продукції, письмово повідомляє покупця про заплановану дату поставки продукції, із зазначенням номенклатури та вартості партії продукції, що поставляється.

Згідно з пунктом 5.4 договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Компанія стверджує, що у процесі виконання договору зі сторони Товариства були порушені строки поставки продукції за договором, зокрема, строк постачання продукції за Специфікацією був визначений сторонами з 01.06.2019 по 30.06.2019. Поставка продукції за Специфікацією здійснена з порушенням строків поставки продукції, що підтверджується видатковими накладними від 08.07.2019 № РН-0000485 на суму 1 046 926,80 грн, від 24.09.2019 № РН-0000711 на суму 893 718,00 грн, від 24.09.2019 № РН-0000712 на суму 2 444 112,00 грн.

У зв`язку з порушенням строків поставки продукції за договором Компанія здійснила нарахування штрафних санкцій згідно пункту 7.2 договору та скерувала 03.02.2020 на адресу Товариства претензію, яка залишена без виконання, що зумовило звернення із цим позовом до суду, в якому позивач за первісним позовом просить суд стягнути з Товариства 291 044,04 грн пені та 233 648,10 грн штрафу.

У свою чергу Товариства заперечуючи проти первісного позову звернулось із зустрічним позовом, в якому зазначило, що згідно з пункту 4.2. договору оплата поставленої продукції за Специфікацією здійснюється покупцем за кожну партію протягом 45 робочих днів від дати підписання акту приймання- передачі поставленої продукції.

Позивачем, відповідно умов Договору, виконано поставки Продукції «смоли іонообмінні», що підтверджується підписаними сторонами відповідними актами приймання- передачі ТМЦ, зокрема, актом № 148 від 19.07.2019, актом № 181 від 03.10.2019, № 182 від 03.10.2019. Товариство вказує на порушення строків оплати, оскільки вказані акти оплачені 21.10.2019 та 08.01.2020 відповідно, тобто із простроченням на 27 та 33 дні відповідно.

З огляду на вказане, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, Товариство просило суд стягнути з Компанії 652,83 грн інфляційних втрат та 11 731,01 грн три проценти річних за період прострочення (24.09.2019-21.10.2019, 06.12.2019-08.01.2020).

Заперечуючи проти задоволення зустрічних позовних вимог Компанія вказувала на те, що прострочення виконання обов`язку з оплати поставленої продукції мала місце через наявність кредиторської заборгованості контрагентів ДП «НАЕК «Енергоатом». Також Компанія просила суд відстрочення виконання рішення суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

За приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами спірний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

За приписами статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що строки поставки за спірним договором були обумовлені в Специфікації, а саме з 01.06.2019 по 30.06.2019, у той час, як поставка мала місце 08.07.2019 та 24.09.2019.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (стаття 692 ЦК України).

Судом встановлено, що порядок та строки оплати поставленої продукції обумовлений сторонами в пункті 4.2. договору, а саме протягом 45 робочих днів з дня підписання акту приймання-передачі продукції, проте поставлена з порушенням строку продукція була оплачена у строк більший ніж то було погоджено умовами укладеного договору поставки.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Спір у даній справі між сторонами виник з підстав того, що і Компанія, і Товариство порушили взяті на себе зобов`язання за договором поставки в частині дотримання строків поставки продукції та оплати поставленої продукції відповідно.

З огляду на вказане суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

У визначення справедливого судового розгляду справи сторін не можна не враховувати загальні фактичні та юридичні обставини справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станкевич проти Польщі").

Необхідним при розгляді спорів є застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Слід наголосити, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Таку правову позицію висловив Верховний Суду у постанові від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»).

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись вказаним, суд дійшов висновку про те, що ані Товариством, ані Компаніє не доведено суду належними та допустимими доказами ані умислу в простроченні виконання зобов`язань за договором поставки, ані понесених збитків несвоєчасним виконанням зобов`язань кожною із сторін.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, керуючись принципами господарського судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення первісного та зустрічного позовів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Спільного українсько-латвійського підприємства "Хімімпекс" (Товариства з обмеженою відповідальністю) про стягнення 524 692,14 грн відмовити повністю.

2. У задоволенні зустрічного позову Спільного українсько-латвійського підприємства "Хімімпекс" (Товариства з обмеженою відповідальністю) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 652,83 грн інфляційних втрат та 11 731,01 грн три проценти річних (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.07.2021) відмовити повністю.

3. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивачів.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 22.06.2023

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ