ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2021 р. Справа№ 910/1426/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 21.12.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.07.2021 (повний текст складено 06.08.2021)

у справі №910/1426/21 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

про визнання протиправним рішення та стягнення 458 557,34 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маковій" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (далі - відповідач, скаржник), у якому просить суд:

- визнати рішення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про відмову у виплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" страхового відшкодування за страховою справою № 00341150 - протиправним;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" суму страхового відшкодування в розмірі 428841,00 грн., пеню у розмірі 9434,50 грн, 3% річних у розмірі 7754,40 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12527,44 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 позов задоволено частково.

Визнано рішення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про відмову у виплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" страхового відшкодування за страховою справою № 00341150 - протиправним.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" суму страхового відшкодування у розмірі 361 850 грн 30 коп., пеню у розмірі 6 658 грн 05 коп., інфляційні втрати у розмірі 10 570 грн 48 коп., 3% річних у розмірі 6 556 грн 86 коп. та судовий збір у розмірі 8 054 грн 54 коп.

Не погодившись з рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/1426/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Зокрема скаржник зазначає, що відповідно до п. 4.6 Договору страховик не несе відповідальності у випадку непідкорення владі особою, що керувала транспортним засобом (втеча з місця ДТП). Відтак, оскільки постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.03.2020 у справі № 263/2443/20 таку обставину встановлено, відмова відповідача у виплаті позивачу страхового відшкодування є законною.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/1426/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптали Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 (з врахуванням ухвали про виправлення описки) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/1426/21. Призначено справу до розгляду на 03.11.2021.

04.11.2021 від позивача через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/1426/21 без змін.

У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І. з 01.11.2021 по 15.11.2021 на лікарняному та з 16.11.2021 по 19.11.2021 у відпустці, розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/1426/21 не відбувся.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 08.11.2021 по 19.11.2021.

20.10.2021 від представника позивача через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Призначено справу до розгляду на 21.12.2021.

Позивач та відповідач з`явилися в судове засідання 21.12.2021 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

В судовому засіданні 21.12.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників учасників апеляційного провадження, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 07.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (страховик) укладено Електронний договір добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) № DNH0MA-19970KU (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом, що належать йому на правах власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших законних підставах.

Відповідно до п. 5 Договору майном, що страхується є транспортний засіб: Toyota Land Cruiser Prado 150, рік випуску - 2019, реєстраційний номер - НОМЕР_1 . Страхова сума становить 1 126 770,00 грн.

Згідно з п. 8 Договору розмір безумовної франшизи складає за ризиком "Незаконне заволодіння ТЗ" або конструктивного чи фізичного знищення ТЗ - 7,0% від страхової суми, по решті ризиків - 1,0%, але не менше ніж 100 євро (в гривні по курсу НБУ на дату настання страхового випадку).

Строк дії договору страхування дорівнює 12-ти місяцям з 08.10.2019 по 07.10.2020 включно. При цьому договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок страховика, але не раніше 00.00 годин дати, зазначеної як дата початку строку дії договору (п. 9 Договору).

Пунктом 13 Договору визначено, що невід`ємною частиною договору є: Додаток № 1 "Умови страхування", Додаток № 2 Акт огляду транспортного засобу (КАСКО) та фотографії застрахованого ТЗ.

Відповідно до п. 5 Умов страхування (Додаток № 1 до Договору) страховими випадками є: незаконне заволодіння ТЗ ("Незаконне заволодіння"); дорожньо-транспортна пригода, в т.ч. викид каменів чи інших твердих фракцій із-під коліс транспорту ("ДТП"); протиправні дії третіх осіб, за винятком "Незаконного заволодіння" ("Протиправні дії третіх осіб"); стихійне лихо (повінь, буря, ураган, смерч, шторм, злива, град, обвал, лавина, зсув, вихід ґрунтових вод, сель, удар блискавки, осідання ґрунту, землетрус тощо) ("Стихійне лихо"); пожежа, вибух або самозаймання ("Пожежа"); самовільне падіння дерев, каміння або інших предметів; напад тварин, пошкодження ТЗ водою або іншими предметами або рідинами внаслідок аварії комунальних мереж; пошкодження ТЗ внаслідок потрапляння ТЗ під дорожнє покриття ("Інші випадки").

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.03.2020 у справі № 263/2443/20 (провадження № 3/263/1111/2020) встановлено, що 06.02.2020 о 15 год. 40 хв. ОСОБА_1 на трасі Е58 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ поблизу с. Петрівка 2 км керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номерний знак НОМЕР_1 , не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни та здійснив наїзд в кювет, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.03.2020 у справі № 263/2443/20 (провадження № 3/263/1111/2020) визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Як встановлено судом, відповідно до п. 5 Умов страхування (Додаток № 1 до Договору) страховими випадками є, зокрема, дорожньо-транспортна пригода ("ДТП").

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із Заявою про виплату страхового відшкодування (Вх. № 02/1 від 07.02.2020) у зв`язку із настанням страхового випадку - ДТП.

Пунктом 3.17 Умов страхування визначено, що страховик при одержанні від страхувальника заяви про виплату страхового відшкодування та усіх документів, передбачених у п. 3.2 Умов страхування, довідки поліції про учасників та обставини ДТП і одержання акта автотоварознавчої експертизи (яку замовляє, сплачує і одержує Страховик або його Представник) повинен прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, яке оформляється страховим актом протягом 10 (десяти) робочих днів. При цьому Страховик має право відстрочити прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування в разі особливо складних обставин страхового випадку, а також коли: - є підстави сумніватися щодо наявності у Страхувальника або Вигодонабувача права на отримання страхового відшкодування - до отримання необхідних доказів; - не повністю з`ясовані обставини страхового випадку, розмір збитків - до їх з`ясування; - у зв`язку з виникненням збитку внаслідок страхового випадку у відношенні Страхувальника або Вигодонабувача внесено відомості про кримінальне правопорушення або складено протокол про адміністративне правопорушення чи пред`явлено позов до Страхувальника - до, відповідно, закриття провадження по кримінальному правопорушенню, набрання законної сили вироком суду, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення або набрання законної сили рішенням суду (господарського суду); - обсяги і характер збитків, заявлених Страхувальником, не відповідають причинам і обставинам страхового випадку - до з`ясування розміру фактичних збитків. У разі, коли Страховик затримує прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування з наведених причин, він повинен письмово повідомити про це Страхувальника. Строк такої відстрочки не повинен перевищувати шести місяців.

Судом встановлено, що листом вих. № 2325 від 19.06.2020 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 4.6 Договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування є незаконним та таким, що не відповідає умовам укладеного між сторонами Договору, з огляду на що позивач просить суд визнати рішення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про відмову у виплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" страхового відшкодування за страховою справою № 00341150 - протиправним; стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" суму страхового відшкодування в розмірі 428841,00 грн., пеню у розмірі 9434,50 грн., 3% річних у розмірі 7754,40 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12527,44 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що відповідно до п. 4.6 Договору страховик не несе відповідальності у випадку непідкорення владі особою, що керувала транспортним засобом (втеча з місця ДТП). Відтак, оскільки постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.03.2020 у справі № 263/2443/20 таку обставину встановлено, відмова відповідача у виплаті позивачу страхового відшкодування є законною.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що матеріалами справи підтверджується факт настання страхового випадку через який у відповідача виник обов`язок виплатити суму страхового відшкодування, розраховану у відповідності до умов Договору, при цьому відповідачем належними та допустимими доказами не доведено існування обставин, які відповідно до умов Договору та положень чинного законодавства можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Колегія суддів дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, погоджується із висновком суду першої інстанції, що що даний правочин за своєю правовою природою є договором страхування.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України визначено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, позивач в межах передбачених строків звернувся до відповідача із Заявою про виплату страхового відшкодування (Вх. № 02/1 від 07.02.2020) у зв`язку із настанням страхового випадку - ДТП.

Положеннями пункту 3.17 Умов страхування визначено, що страховик при одержанні від страхувальника заяви про виплату страхового відшкодування та усіх документів, передбачених у п. 3.2 Умов страхування, довідки поліції про учасників та обставини ДТП і одержання акта автотоварознавчої експертизи (яку замовляє, сплачує і одержує Страховик або його Представник) повинен прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.

При цьому, відповідно до п. 4.6 Умов страхування страховик не несе відповідальності, якщо страхувальник або особа, яка керувала ТЗ за згодою страхувальника, вчинила непідкорення владі (втеча з місця ДТП, переслідування працівниками правоохоронних органів), або коли ТЗ використовувався як знаряддя вчинення злочину.

Колегією суддів встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.03.2020 у справі № 263/2443/20 (провадження № 3/263/1111/2020) визнано винним ОСОБА_1 , який керував застрахованим транспортним засобом, у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.

Так, зазначеною постановою, зокрема, було встановлено, що 06.02.2020 ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номерний знак НОМЕР_1 потрапив у ДТП, місце якої залишив, тим самим здійснив адміністративне порушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до статті 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Водночас, колегією суддів встановлено, що листом вих. № 2325 від 19.06.2020 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування через те, що після настання страхового випадку (ДТП) місце події було залишено.

Як вбачається зі змісту п. 4.6 Умов страхування страховик не несе відповідальності, якщо страхувальник або особа, яка керувала ТЗ за згодою страхувальника, вчинила саме непідкорення владі (втеча з місця ДТП), поряд з цим положеннями Договору не передбачено, що обставина залишення страхувальником або особою, яка керувала ТЗ за згодою страхувальника місця ДТП, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Так, колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування обставин, які відповідно до умов Договору та положень чинного законодавства можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із настанням ДТП, що сталася 06.02.2020.

Більше того, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявного в матеріалах справи листа Якимівського відділення поліції Мелітопольського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області № 4671/63/03-20 від 25.05.2020, учасник події, що відбулася 06.02.2021 (тобто ОСОБА_1 ) залишив місце пригоди та очікував наряд поліції на відстані приблизно 1 км від місця ДТП, біля с. В`язівка (Куйбишево) Якимівського району, про що було повідомлено чергову частину Якимівського ВП. Непідкорення владі, переслідування працівниками поліції, зі сторони ОСОБА_1 не було.

Вищевикладеного скаржником у своїй апеляційній скарзі не спростовано, за таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матеріалами справи підтверджується факт настання страхового випадку через який у відповідача виник обов`язок виплатити суму страхового відшкодування, розраховану у відповідності до умов Договору, при цьому скаржником належними та допустимими доказами не доведено існування обставин, які відповідно до умов Договору та положень чинного законодавства можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо визнання рішення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про відмову у виплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" страхового відшкодування за страховою справою № 00341150 протиправним, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, оскільки як встановлено колегією суддів вище, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем сплати позивачу страхового відшкодування, строк сплати якого є таким, що настав, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими.

Щодо розміру належної до виплати суми страхового відшкодування колегія суддів зазначає таке.

Пунктами 3.8, 3.9 Умов страхування визначено, що при настанні страхового випадку відшкодуванню підлягають тільки прямі збитки. Не відшкодовуються упущена вигода, витрати на оренду чи наймання іншого транспортного засобу, моральні збитки та інше. Відшкодування збитків провадиться з вирахуванням фізичного зносу частин, деталей і приладдя, що підлягають заміні, станом на день настання страхового випадку. Частини та деталі, що підлягають заміні, Страхувальник повинен передати Страховику за вимогою останнього.

Відповідно до п. 3.5 Умов страхування розмір завданих збитків визначається після огляду ТЗ та на підставі експертної оцінки розміру збитку (кошторису вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу) з урахуванням документів, наданих Страхувальником (Вигодонабувачем), а також документів і відомостей, зібраних Страховиком, самостійно, а саме: переліком знищених, пошкоджених або таких, що зникли, вузлів, агрегатів, деталей, приладдя та оздоблення ТЗ або самого ТЗ; - агрегатів, деталей, приладдя та оздоблення ТЗ або самого ТЗ.

Відповідно до Звіту № 33 про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 373 118,00 грн. без ПДВ, поряд з цим, коефіцієнт фізичного зносу складових частин КТЗ дорівнює нулю.

Згідно з п. 8 Договору розмір безумовної франшизи складає за ризиком "Незаконне заволодіння ТЗ" або конструктивного чи фізичного знищення ТЗ - 7,0% від страхової суми, по решті ризиків - 1,0%, але не менше ніж 100 євро (в гривні по курсу НБУ на дату настання страхового випадку).

Відповідно до п. 5 Договору страхова сума становить 1 126 770,00 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

За змістом п. 3.12 Умов страхування, страхове відшкодування, що виплачується, зменшується на розмір безумовної франшизи - за кожним страховим випадком.

З огляду на викладене, враховуючи вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ (373 118,00 грн.), розмір страхової суми, визначений п. 5 Договору (1 126 770,00 грн.), франшизу (1% від страхової суми (11 267,70 грн.)), колегія суддів зазначає, що обґрунтованою сумою страхового відшкодування, що підлягає до виплати позивачу є сума у розмірі 361 850,30 грн., у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 428841,00 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 361 850,30 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 9434,50 грн., 3% річних у розмірі 7754,40 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12527,44 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Судова колегія зазначає, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Перевіривши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за визначений позивачем період щодо суми заборгованості (361 850,30 грн.), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованою сумою 3% річних, що підлягає до стягнення з відповідача є сума у розмірі 6 556,86 грн., в свою чергу,обґрунтованою сумою інфляційних втрат є сума у розмірі 10 570,48 грн., відтак, вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до п. 1.1.3 Умов страхування, страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строки та в порядку, передбачені Правилами та Розділом 3 Умов страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01% від належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9434,50 грн. пені за період з 19.06.2020 (прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування) по 25.01.2021 щодо суми 428 841,00 грн.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відтак, зробивши перерахунок пені щодо обґрунтованої суми страхового відшкодування (361 850,30 грн.) за період визначений позивачем, однак з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сумою пені, що підлягає до стягнення з відповідача є пеня у розмірі 6 658,05 грн., відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позивача про стягнення пені спеціального строку позовної давності (шість місяців), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відтак, з огляду на приписи ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, відповідно до яких строк позовної давності до вимог про стягнення пені становить один рік, враховуючи період нарахування пені та дату звернення позивача з позовом до суду, колегія суддів зазначає, що позивачем строку позовної давності не пропущено, відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заява відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/1426/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/1426/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/1426/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/1426/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 17.01.2022 (після виходу суддів Тищенко А.І. та Шаптали Є.Ю. з відпусток).

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

Є.Ю. Шаптала