РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.12.2021Справа № 755/16229/15-ц

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Легкої А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного підприємства з обмеженою відповідальністю "Салтберн Пропертіз Лімітед"

до ОСОБА_1

За участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІС БОЙ КЛАБ"

про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошових коштів.

та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до Приватного підприємства з обмеженою відповідальністю "Салтберн Пропертіз Лімітед"

За участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІС БОЙ КЛАБ"

про визнання правочину удаваним

Представники учасників справи:

Від позивача (за первісним позовом): Шевченко О.Ю. ;

Від відповідача (за первісним позовом): Баца К.В. ; ОСОБА_1 - особисто;

Від третьої особи: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2015 року Приватне підприємство з обмеженою відповідальністю "Салтберн Пропертіз Лімітед" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошових коштів.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року апеляційну скаргу приватного підприємства з обмеженою відповідальністю "Салтберн Пропертіз Лімітед" залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року в справі № 755/16229/15-ц (провадження № 61-5153св19) касаційну скаргу компанії "Солтберн Пропертіз Лімітед" задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року скасовано. Провадження у справі за позовом приватного підприємства з обмеженою відповідальністю "Салтберн Пропертіз Лімітед" до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "ПІС БОЙ КЛАБ", про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошових коштів - закрито. Позивачу роз`яснено, що спір про розірвання договору на придбання корпоративних прав засновника товариства з обмеженою відповідальністю "ПІС БОЙ КЛАБ" підлягає розгляду у порядку господарського судочинства. На виконання вимог статті 256 ЦПК України позивачу роз`яснено про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.07.2020 справу № 755/16229/15-ц передано для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 755/16229/15- ц передано на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 справу № 755/16229/15-ц прийнято до розгляду суддею Літвіновою М.Є., підготовче засідання призначено на 23.09.2020.

02.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без руху, в якому відповідач просить суд залишити позовну заяву без руху, оскільки, за твердженням відповідача, позовна заява не відповідає вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України так як позивачем не сплачено судовий збір у порядку та в розмірі як для позовів, які подаються до господарського суду.

16.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про повернення позовної заяви, в якій відповідач просить суд повернути позовну заяву, оскільки позовна заява підписана та подана до Дніпровського районного суду міста Києва Письменною Н.В. на підставі довіреності, виданої 06.07.2015.

Як вказує відповідач, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24.06.2019 у справі № 753/20634/17 довіреність від 06.07.2015 визнана судом недійсною, а тому відповідач вважає, що позов у даній справі підписано особою, яка не має права його підписувати та подавати.

16.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності та заява про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24.06.2019 по цивільній справі № 753/20634/17.

16.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про витребування оригіналів доказів.

21.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

У підготовчому засіданні 23.09.2020 представник відповідача підтримав подані клопотання.

Представник позивача заперечив проти поданих клопотань відповідача.

Представник третьої особи у підготовче засідання 23.09.2020 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви без руху, відмовлено у задоволенні заяви відповідача про повернення позовної заяви та відкладено підготовче засідання на 19.10.2020.

28.09.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява про визнання правочину удаваним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 зустрічну позовну заяву і додані до неї документи повернуто заявнику.

06.10.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява про визнання правочину удаваним.

06.10.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про поновлення процесуального строку на подачу зустрічного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 зустрічну позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу за зустрічним позовом строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк заявником усунуто недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 13.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду разом із первісним позовом.

21.10.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.20 призначено підготовче засідання у справі № 755/16229/15 - ц на 09.11.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 відмовлено Приватному підприємству з обмеженою відповідальністю "Салтберн Пропертіз Лімітед" у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

09.11.2020 підготовче засідання у справі № 755/16229/15-ц не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

10.11.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшов лист № 61-5153св19 від 29.10.2020 про направлення до Верховного Суду цивільної справи № 755/16229/15-ц для розгляду заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 22.07.2020.

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 23.11.2020 зупинено провадження у справі № 755/16229/15-ц до розгляду заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 22.07.2020 в порядку касаційного провадження.

Як вбачається з супровідного листа № 755/16229-15-ц/7958/2020 від 27.11.2020 справу № 755/16229/15-ц у 9 томах та 4 томах контрольного провадження відправлено до Верховного Суду Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої палати Касаційного цивільного суду від 22.07.2020 відмовлено.

27.01.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій заявник просив суд накласти арешт на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 відмовлено Приватному підприємству з обмеженою відповідальністю "Салтберн Пропертіз Лімітед" у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.21 поновлено провадження у справі № 755/16229/15-ц та призначено підготовче засідання на 05.04.21.

01.04.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача (за первісним позовом) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

01.04.2021 засобами поштового зв`язку до Господарського суду міста Києва від представника відповідача (за первісним позовом) надійшли пояснення по справі.

Представники позивача (за первісним позовом) та третьої особи у підготовче засідання 05.04.2021 не з`явились.

У підготовчому засіданні 05.04.21 представник відповідача (за первісним позовом) підтримав клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, поданого до Господарського суду міста Києва 23.10.20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.21 задоволено клопотання про витребування у Приватного підприємства з обмеженою відповідальністю "Салтберн Пропертіз Лімітед" оригіналів наступних документів: оригіналу листа від 23.10.13 та афідевіту.

Представники позивача (за первісним позовом), третьої особи у підготовче засідання 19.04.2021 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.21 відкладено підготовче засідання у справі № 755/16229/15-ц на 26.05.21 та повторно в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України витребувано у Приватного підприємства з обмеженою відповідальністю "Салтберн Пропертіз Лімітед" належним чином засвідчені копії листа від 23.10.13 та афідевіту, їх оригінали надати для огляду у підготовчому засіданні.

Представник третьої особи у підготовче засідання 26.05.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача (за первісним позовом) у підготовчому засіданні 26.05.21 подав заяву про заперечення визнання поданих відповідачем документів письмовими доказами та пояснення до заяви про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Представник відповідача (за первісним позовом) у підготовчому засіданні 26.05.21 подав клопотання про призначення експертизи у справі та клопотання про долучення доказів.

Судом та представником відповідача (за первісним позовом) у підготовчому засіданні 26.05.21 здійснено огляд оригіналів документів, витребуваних судом ухвалою від 05.01.21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.21, яку занесено до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву про заперечення визнання поданих відповідачем документів письмовими доказами, пояснення до заяви про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, клопотання про призначення експертизи у справі, клопотання про долучення доказів та відкладено підготовче засідання по справі № 755/16229/15-ц на 09.06.21.

07.06.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача (за первісним позовом) надійшли пояснення відповідача.

08.06.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача (за первісним позовом) надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи.

Представник третьої особи відповідача у підготовче засідання 10.06.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 10.06.21, які занесені до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про витребування доказів, поданого до суду 21.09.20 та відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи поданого до суду 26.05.21.

Представник відповідача (за первісним позовом) у підготовчому засіданні 10.06.21 заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання додаткових доказів, яке було задоволено судом та відкладено підготовче засідання по справі №755/16229/15-ц на 23.06.21.

22.06.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача (за первісним позовом) надійшли пояснення.

22.06.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача (за первісним позовом) надійшло клопотання про долучення доказів.

23.06.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

23.06.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Представник відповідача (за первісним позовом) надав суду для огляду оригінали документів, витребуваних судом ухвалою від 09.06.21.

Представник позивача (первісним позовом) надав суду для огляду оригінали документів, поданих разом із клопотанням про долучення доказів від 23.06.21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.21, яку занесено до протоколу судового засідання, вирішено приєднати до матеріалів справи клопотання представника відповідача (за первісним позовом) про долучення доказів та відкласти підготовче засідання по справі № 755/16229/15-ц на 12.07.2021.

09.07.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача (за первісним позовом) надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

09.07.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача (за первісним позовом) надійшло клопотання про витребування доказів.

Представник третьої особи у підготовче засідання 12.07.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача (за первісним позовом) у підготовчому засіданні 12.07.21 надав для огляду нотаріально засвідчену копію Договору від 15.11.2005, оригінали трастових декларацій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.21, яку занесено до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи клопотання від 09.07.21 про приєднання доказів до матеріалів справи та відкладено підготовче засідання по справі № 755/16229/15-ц на 11.08.21.

06.08.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача (за первісним позовом) надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Представник третьої особи у підготовче засідання 11.08.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача (за первісним позовом) у підготовчому засіданні 11.08.21 заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.21, яку занесено до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, поданого до суду 09.07.21 представником позивача (за первісним позовом), задоволено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання по справі № 755/16229/15-ц на 13.09.21.

Представник третьої особи у судове засідання 13.09.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача (за первісним позовом) заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання часу для отримання додаткової інформації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.21, яку занесено до протоколу судового засідання, задоволено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання по справі № 755/16229/15-ц на 06.10.21.

04.10.2021 засобами поштового зв`язку до Господарського суду міста Києва від представника позивача (за первісним позовом) надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Представник третьої особи у підготовче засідання 06.10.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 27.10.2021.

26.10.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача (за первісним позовом) надійшло клопотання про долучення доказів.

Представник третьої особи у судове засідання 27.10.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2021, яку занесено до протоколу судового засідання, оголошено перерву по розгляду справи по суті на 22.11.2021.

17.11.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача (за первісним позовом) надійшло клопотання про долучення доказів.

Представник третьої особи у судове засідання 22.11.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021, яку занесено до протоколу судового засідання, оголошено перерву по розгляду справи по суті на 20.12.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 20.12.2021 підтримав заявлені первісні позовні вимоги, заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача та відповідач особисто заперечили проти заявлених первісних позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, та підтримали зустрічні позовні вимоги.

У судовому засіданні 20.12.2021 судом було допитано як свідка ОСОБА_1 , який надав пояснення та зазначив, що між ним та з гр. ОСОБА_4 були дружньо - партнерські відносини, останній надавав юридичні послуги відповідачу та його компаніям, як адвокат та допомагав в організації усіх юридичних питань.

Крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні 20.12.2021 надав пояснення щодо обставин, які викладені у відзиві на позовну заяву по первісному позову та щодо обставин, якими обґрунтований зустрічний позов.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 20.12.2021 судом завершено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва прийшов до висновку про можливість ухвалення рішення у даній справі у відповідності до приписів ч.ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2008 року між Приватним підприємством з обмеженою відповідальністю «Салтберн Пропертіз Лімітед» (далі - покупець) та Фізичною особою ОСОБА_1 (далі - продавець) укладено Договір № 1-08 купівлі - продажу корпоративних прав засновника (учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ», відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язався передати покупцеві частину частки (корпоративних прав) на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ» у розмірі 13 500,00 грн., що складає 25% статутного капіталу, а покупець зобов`язався прийняти та сплатити вартість корпоративних прав, відповідно до умов, визначених у цьому договорі.

Під корпоративними правами засновника ТОВ, зазначеними в п. 1 договору сторони розуміють право на розподіл доходів ТОВ, на управління ТОВ безпосередньо або через керівника, що призначається таким засновником (учасником) на формування трудового колективу ТОВ на засадах трудового найму на вирішенням питань реорганізації та ліквідації ТОВ, отримання прибутку ТОВ та активів у разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також всі інші права засновника ТОВ, передбачені статутом ТОВ та (або) чинним законодавством України (п. 2 договору).

Ціна продажу частки продавця на користь покупця становить 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів 00 центів США (п. 3.7 договору).

Договір набирає чинності у момент підписання його сторонами (п. 6 договору).

Протягом 30 календарних днів з дня набрання чинності цим Договором продавець зобов`язаний оформити та зареєструвати у відповідних державних органах зміни до Установчих документів, зумовлені зміною засновника (учасника) ТОВ (п.8 договору).

Сума Договору, за погодженням сторін становить 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів 00 центів США, які покупець зобов`язується сплатити продавцеві протягом 14 (чотирнадцяти) днів з моменту підписання даного договору (п. 9 договору).

Як встановлено п. 10 Договору права, визначені п. 2 цього договору, переходять до покупця з моменту набрання чинності цим договором та державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ/ нової редакції статуту ТОВ .

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що в порушення п. 10 договору № 1-08 купівлі-продажу корпоративних прав засновника (учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ» відповідач не оформив та не зареєстрував у відповідних державних органах зміни до установчих документів, зумовлені зміною засновника (учасника) товариства, у зв`язку з чим позивач просить розірвати договір № 1-08 купівлі-продажу корпоративних прав засновника ТОВ «ПІС БОЙ КЛАБ» від 21 жовтня 2008 року та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10 958 241,50 грн., 3 % річних у розмірі 962 028,51 грн., інфляційні втрати в розмірі 7 202 880,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог та вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом. Відповідач зазначив, що договір купівлі - продажу корпоративних прав засновника (учасника) ТОВ «ПІС БОЙ КЛАБ» № 1-08 від 21.10.2008 підписано зі сторони компанії «Салтберн Пропертіз Лімітед» ОСОБА_4 , який діяв на підставі доручення від 19.10.2008 року та з 2006 року останній здійснював представництво компанії «Салтберн Пропертіз Лімітед» і мав об`єктивну можливість отримати відомості про фактичних засновників ТОВ «ПІС БОЙ КЛАБ» з 2008 року, а тому вважає доводи позивача про те, що строк позовної давності не пропущений безпідставними та необґрунтованими.

ОСОБА_1 подав зустрічний позов до Приватного підприємства з обмеженою відповідальністю «Салтберн Пропертіз Лімітед» про визнання правочину удаваним.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги заявник вказав на наступні обставини:

- договір № 1-08 купівлі - продажу корпоративних прав засновника (учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ» є удаваним правочином, який було вчинено сторонами для фактичного приховування повернення боргу Приватного підприємства з обмеженою відповідальністю «Салтберн Пропертіз Лімітед» перед заявником, як єдиним власником компанії «DANEFORD INVESTMENTS LIMITED».

Так, компанія «DANEFORD INVESTMENTS LIMITED» (зареєстрована у Великій Британії, Лондон за реєстраційним номером 3946931) перерахувала на розрахунковий рахунок компанії «Салтберн Пропертіз Лімітед» грошові кошти орієнтовно у сумі 600 000 євро.

У свою чергу, 15.11.2005 року компанія «Салтберн Пропертіз Лімітед» надала грошові кошти у позику під відсоток компанії «REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED» (зареєстрована у Великій Британії, Лондон за реєстраційним номером 5568003) згідно договору № 1.

15.11.2005 року компанія «REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED», придбала готель у місті Берлін (Німеччина) за 732 000, 00 євро, що підтверджується договором купівлі-продажу № 517/2005, управлінням готелю займалася компанія Констанцер Хотельсбетрибс ЕМБХ, засновниками якої являлись ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

У 2008 році готель був проданий, частина грошових коштів за продаж готелю надійшла на рахунок «REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED» 11.09.2008 року у сумі 950 000,00 євро.

17.10.2008 року із грошових коштів, отриманих від продажу готелю, компанією «REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED» було перераховано грошові кошти у розмірі 949 000,00 євро компанії «Салтберн Пропертіз Лімітед» з призначенням платежу «повернення по кредитному договору № 1 від 15.11.2005», що підтверджується випискою по рахунку «REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED».

У подальшому компанія «Салтберн Пропертіз Лімітед» мала повернути частину отриманих від REKSAL коштів (фактично половину) компанії «DANEFORD INVESTMENTS LIMITED».

Однак, для зарахування грошових коштів необхідно було отримати індивідуальну ліцензію, у видачі якої сторонам було відмовлено.

ОСОБА_4 , який був представником компанії «Салтберн Пропертіз Лімітед» на підставі генеральної довіреності, являвся на той час бізнес партнером ОСОБА_1., а також його адвокатом, що підтверджується матеріалами справи № 755/16229/15-ц, надав пропозицію повернути кошти шляхом підписання «умовного» договору купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «ПІС БОЙ КЛАБ» та на підставі такого договору компанія «Салтберн Пропертіз Лімітед» здійснить повернення грошових коштів компанії «DANEFORD INVESTMENTS LIMITED» через його власника - ОСОБА_1

Умовами договору купівлі-продажу № 1-08 від 21.10.2008 року погоджено, що сума договору становить 500 000,00 доларів США, які покупець зобов`язується сплатити продавцеві протягом 14 (чотирнадцяти) днів з моменту підписання договору.

Як зазначає позивач (за зустрічним позовом), на підставі договору купівлі-продажу № 1-08 від 21.10.2008 року ОСОБА_1 було повернуто його ж грошові кошти, які надавались в користування компанії «Салтберн Пропертіз Лімітед» та сторони договору не мали на меті передавати ПП «Салтберн Пропертіз Лімітед» частину частки корпоративних прав на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ».

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач (за зустрічним позовом) зазначає, про удаваність договору купівлі-продажу № 1-08 від 21.10.2018 року, укладеного між ПП «Салтберн Пропертіз Лімітед» та ОСОБА_1 , який було вчинено сторонами для приховання повернення боргу ПП «Салтберн Пропертіз Лімітед» на користь ОСОБА_1 .

Відповідач (за зустрічним позовом) заперечив проти заявленого зустрічного позову та зазначив, що позивачем (за зустрічним позовом) не надано доказів існування зобов`язання

Компанії «Салтберн Пропертіз Лімітед» перед Компанією «DANEFORD INVESTMENTS LIMITED» щодо повернення грошових коштів.

Крім того, за доводами відповідача, позивачем не надано до матеріалів зустрічної позовної заяви жодних кредитних договорів, укладених між Компанією «Салтберн Пропертіз Лімітед» та Компанією «DANEFORD INVESTMENTS LIMITED», а тому як зазначає відповідач твердження позивача (за зустрічним позовом) про те, що сторони приховали проведення розрахунків між вказаними компаніями не заслуговують на увагу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог та відмову у зустрічному позові, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Так, вищевказаний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу згідно з ч. 2 ст. 656 Цивільного кодексу України можуть бути майнові права.

За ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Корпоративні права за своєю правовою природою є сукупністю майнових та особистих немайнових прав, які згідно частиною 2 статті 656 ЦК України можуть виступати предметом договору купівлі-продажу, до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 147 Цивільного кодексу України (в чинній на момент укладення договору від 21.10.2008 р. редакції) учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» (в чинній на момент укладення договору від 21.10.2008 р. редакції) учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства. Права власності на частку в статутному капіталі господарського товариства є сукупністю майнових та особистих немайнових прав, які згідно частиною 2 статті 656 ЦК України можуть виступати предметом договору купівлі-продажу, до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про господарські товариства» (в чинній на момент укладення договору від 21.10.2008 р. редакції) та статті 140 Цивільного кодексу України (в чинній на момент укладення договору від 21.10.2008 р. редакції) товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний (складений) капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів.

Частинами 1, 2 статті 53 Закону України «Про господарські товариства» (в чинній на момент укладення договору від 21.10.2008 р. редакції) визначає перехід частки (її частини) учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю до іншої особи. Учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За змістом ч.1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, за умовами п. 9 договору сума Договору, за погодженням сторін становить 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів 00 центів США, які покупець зобов`язується сплатити продавцеві протягом 14 (чотирнадцяти) днів з моменту підписання даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем (за первісним позовом) на виконання умов Договору № 1-08 купівлі - продажу корпоративних прав засновника (учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ» було сплачено 22.10.2008 суму у розмірі 500 000 доларів США, що підтверджується довідкою від 26.11.2012, копія якої наявна в матеріалах справи.

Пунктом 8 договору встановлено, що протягом 30 календарних днів з дня набрання чинності цим Договором продавець зобов`язаний оформити та зареєструвати у відповідних державних органах зміни до установчих документів, зумовлені зміною засновника (учасника) ТОВ.

Договір набирає чинності у момент підписання його сторонами (п. 6 договору).

Відповідач (за первісним позовом) свого обов`язку по передачі покупцеві частину частки (корпоративних прав) на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ» у розмірі 13 500,00 грн., що складає 25% статутного капіталу не виконав у строк до 21.11.2008, що є істотним порушенням умов спірного договору, внаслідок чого позивач значною мірою позбавлений того, на що він розраховував при укладанні вказаного договору.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Стаття 41 Конституції України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Приватна власність охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні.

У відповідності зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року, яка згідно із ст.9 Конституції України є частиною законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними правилами.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 1 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Щодо заяви відповідача (за первісним позовом) про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Верховний Суд неодноразово викладав свої висновки щодо застосування норм права, якими унормовано інститут позовної давності та які є загальними та можуть бути застосовані господарським судом під час вирішення спору по суті у разі подання стороною у спорі відповідної заяви.

Так, зокрема, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України). Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за змістом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском позовної давності, тому таке питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Водночас до висновку про поважність причин пропуску позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом. Якщо суд дійде висновку про те, що позовна давність пропущена з поважної причини, то у своєму рішенні наводить відповідні мотиви з посиланням на докази на підтвердження цих висновків.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19.

Суд звертає увагу на те, що застосування інституту позовної давності є одним з інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно та достеменно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи у цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними на обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів.

Таким чином, з огляду на зазначене та наведені положення законодавства під час вирішення питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду за захистом порушених прав у наведеному випадку суд має встановити, коли саме позивач дізнався чи міг дізнатися про порушення своїх прав стосовно Договору № 1-08 купівлі - продажу корпоративних прав засновника (учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ» від 21.10.2008 та з якого моменту у позивача виникло право на звернення до суду з цим позовом, натомість визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від цього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

У заяві про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, яка подана позивачем 21.09.2020 позивач зазначає такі обставини:

- позивач та відповідач приймали участь у спільних бізнес проектах з 2006 року , мали довірливі стосунки, а тому позивач не здійснював перевірку діяльності підприємств, не вимагав від відповідача надати підтвердження здійснення реєстрації змін до учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ» та відповідач не звертався до позивача з проханням надати документи та підписати статут товариства, що в свою чергу запевнило позивача, що відповідач в повному обсязі виконав умови договору і позивач є учасником товариства;

- 23.10.2013 відбулась зміна директора Компанії «Салтберн Пропертіз Лімітед» і директором підприємства був призначений ОСОБА_5 .

Після передачі справ від одного керівника до іншого було з`ясовано, що Компанія «Салтберн Пропертіз Лімітед» за договором № 1-08 купівлі - продажу корпоративних прав засновника (учасника) ТОВ «ПІС БОЙ КЛАБ» від 21.10.2008 перераховувала кошти у розмірі 500 000 доларів США за частку у статутному капіталі, проте документи, які підтверджують участь підприємства у ТОВ «ПІС БОЙ КЛАБ» відсутні.

Позивач 23.10.2013 здійснивши витяг з ЄДРПОУ встановив, що підприємство не є учасником ТОВ «ПІС БОЙ КЛАБ», а тому вважає строк позовної давності не пропущений, оскільки останній лише в жовтні 2013 дізнався про порушення своїх прав.

Крім того, позивач зазначає, що останній є іноземною компанією, яка зареєстрована в Сполученому Королівстві Великобританії, яка не має представництва на території України, а тому позивач не мав об`єктивної можливості дізнатись про порушення свого права раніше.

В поясненнях по справі відповідач зазначив, що не погоджується із причинами поважності пропуску позовної давності, які викладені у заяві та вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Судом встановлено, що відповідач був зобов`язаний виконати умови Договору № 1-08 купівлі - продажу корпоративних прав засновника (учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ» у строк до 21.11.2008, а тому строк позовної давності за вимогами до відповідача становив до 21.11.2011, натомість позивач звернувся до суду тільки 27.08.2015, що підтверджується відбитком штемпеля № 47845, що свідчить про пропуск строку позовної давності.

Разом цим, суд не вважає поважними причини пропуску строку позовної давності позивача, які викладені у заяві позивача, як відсутність на території представництва, неможливість раніше перевірити дані про реєстрацію частки у статутному капіталі, зміна керівництва, оскільки дані причини не є поважними.

Зміна складу директорів та обізнаність кожного нового директора про виконання чи невиконання правочинів не може впливати на перебіг строків позовної давності.

Посилання позивача на лист директора компанії від 23.10.2013 року та афідевіт, як на підставу поновлення строку, є необґрунтованим, оскільки вказаний лист підтверджує лише факт проведення новим директором моніторингу справ компанії.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений був можливості протягом 2009 -2013 (5 років) здійснити перевірку виконання умов Договору № 1-08 купівлі - продажу корпоративних прав засновника (учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ» від 21.10.2008 та звернутись до суду за захистом свої прав та законних інтересів.

З врахуванням вищенаведеного, в тому числі не зазначення позивачем поважних причин пропуску строку позовної давності, беручи до уваги висновки суду щодо спливу строку позовної давності за заявленими вимогами, враховуючи викладену відповідачем у відзиві заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності судом встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності за зверненням до господарського суду із позовом про захист своїх порушених прав про розірвання договору, стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, що має наслідком відмову в позові, з підстав пропуску строку позовної давності.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги заявник вказав на наступні обставини, що Договір № 1-08 купівлі - продажу корпоративних прав засновника (учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ» є удаваним правочином, який було вчинено сторонами для фактичного приховування повернення боргу Приватного підприємства з обмеженою відповідальністю «Салтберн Пропертіз Лімітед» перед заявником, як єдиним власником компанії «DANEFORD INVESTMENTS LIMITED».

З аналізу статей 202, 203, 235 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто на набуття зміну або припинення відповідних прав та обов`язків, що обумовлені цим правочином. Вчинення сторонами правочину для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, не визначено підставою для визнання його недійсним. Однак удаваний правочин може бути визнаний недійсним, зокрема, у разі його невідповідності вимогам законодавства, яке регулює правовідносини щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто для того, щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач у справі має довести, що такий правочин саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин за своєю формою прикриває реальний правочин.

Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників.

Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів. Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши при розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

За правилом частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом наведеної норми обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати на момент вчинення правочину, а відтак не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією із сторін зобов`язань, які виникли з правочину і не пов`язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін також не є підставою для визнання правочину недійсним.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Частиною першою статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

З огляду на те, що під час підписання договору купівлі-продажу, сторони засвідчили, що він складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології, сторони підтвердили, що вважають ціну купівлі - продажу корпоративних справ справедливою та вигідною для себе, укладення даного договору не викликане скрутним матеріальним або психічним становищем кожної із сторін чи їх представників, суд вважає, що даний правочин не може бути визнаний судом удаваним.

Таким чином суд зазначає, що змістом договору доводиться спрямованість волі сторін на виникнення саме тих правовідносин, які ними обумовлені, а саме: купівлі-продажу частки у статутному капіталі, на наявність ознак інших правочинів умови спірних договорів не вказують.

Посилання позивача (за зустрічним позовом) на те, що компанія «Салтберн Пропертіз Лімітед» мала повернути частину отриманих від REKSAL коштів компанії «DANEFORD INVESTMENTS LIMITED», та на підставі договору купівлі-продажу № 1-08 від 21.10.2008 року ОСОБА_1 було повернуто його ж грошові кошти, які надавались в користування компанії «Салтберн Пропертіз Лімітед» та сторони договору не мали на меті передавати ПП «Салтберн Пропертіз Лімітед» частину частки корпоративних прав на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІС БОЙ КЛАБ» є безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що позивачем (за зустрічним позовом) не надано доказів існування зобов`язання Компанії «Салтберн Пропертіз Лімітед» перед Компанією «DANEFORD INVESTMENTS LIMITED» щодо повернення грошових коштів та не надано до матеріалів зустрічної позовної заяви жодних кредитних договорів, укладених між Компанією «Салтберн Пропертіз Лімітед» та Компанією «DANEFORD INVESTMENTS LIMITED».

Враховуючи те, що позивач не довів, що сторони оспорюваного договору спрямовували свою волю на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені насправді оспорюваним правочином, суд приходить до висновку відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

Судом враховано, що приписами ст. 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, за змістом ч. 2 якої, питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання первісного позову покладаються на позивача за первісним позовом, а судові витрати за подання зустрічного позову покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 231, 236 - 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісних позовних вимог Приватного підприємства з обмеженою відповідальністю "Салтберн Пропертіз Лімітед" відмовити повністю.

2. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

3. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 27.01.2022.

Суддя М.Є.Літвінова