ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. м.Київ Справа№ 911/2404/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

за участю учасників справи згідно протоколу судового засідання від 20.12.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП"

на рішення Господарського суду Київської області

від 31.05.2021 (повний текст складено і підписано 14.06.2021)

у справі № 911/2404/18 (суддя Бабкіна В.М.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП"

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України"

про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р.

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП"

та до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПП-АГРО"

про визнання недійсним договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р. та договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" за первісним позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" (далі - ТОВ "АГРО-СПП", первісний позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" (далі - ДП "Дослідне господарство "Озерна", ДП "ДГ "Озерна", первісний відповідач) про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р.

Первісні позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідачем, за твердженням позивача, за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до останнього згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р., не було виконано своїх зобов`язань щодо поставки товару, у зв`язку з чим позивач за первісним позовом просить суд зобов`язати відповідача за первісним позовом вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., а також стягнути 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу, право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р.

Короткий зміст заперечень Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" проти первісного позову

Відповідач - Державне підприємство "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" проти первісного позову заперечував з тих підстав, що про існування договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., укладеного між ТОВ "АГРО-СПП" та ДП "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України", останньому стало відомо лише після надходження письмового повідомлення (вимоги) позивача № 19/10, яке надійшло на адресу відповідача у жовтні 2018 р. При цьому, відповідач зазначав про відсутність у підприємства вказаного договору, а також про його підписання колишнім керівником відповідача за відсутності відповідних повноважень.

Короткий зміст позовних вимог Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" за зустрічним позовом

09.01.2019 до господарського суду Київської області від ДП "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України" надійшла зустрічна позовна заява б/н, б/д (вх. № 293/19 від 09.01.2019) до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПП-АГРО" про визнання недійсним договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 та договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви позивач за зустрічним позовом посилався на те, що підписант договору зі сторони підприємства (попередній директор ОСОБА_2) уклав відповідний договір, не здійснивши процедуру погодження з Національною академією аграрних наук України, у зв`язку з чим ДП "Дослідне господарство "Озерна" просить суд визнати недійсним договір поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 та договір відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016.

Короткий зміст заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" проти зустрічного позову

ТОВ "АГРО-СПП" у відзиві на зустрічну позовну заяву просив відмовити у задоволенні зустрічного позову та застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності. В обґрунтування своєї позиції ТОВ "АГРО-СПП" зазначав, що посилання ДП "Дослідне господарство "Озерна" на той факт, що оскаржуваний договір не відображений в журналі реєстрації договорів останнього, не є доказом того, що такий договір не укладався взагалі, оскільки журнал реєстрації є внутрішнім документом позивача за зустрічним позовом, а відтак, може зазнавати змін і не здатний об`єктивно відображати стан договірних відносин між сторонами. Окрім того, попереднім директором ДП "Дослідне господарство "Озерна" ОСОБА_2 оспорюваний договір було укладено у відповідності до норм чинного законодавства та Статуту підприємства. Водночас, оскільки договір поставки № 16/09/02 був укладений ще 16.09.2015 р. та підписаний повноважним представником позивача за зустрічним позовом, то, відповідно, і відомості про вказаний договір були у ДП "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України" саме з цієї дати (з моменту підписання). З огляду на зазначене, у зв`язку зі спливом трирічного строку, ТОВ "АГРО-СПП" просив застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі № 911/2404/18 ухвалено:

- у задоволенні первісних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р., відмовлено повністю;

- у задоволенні зустрічних позовних вимог Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПП-АГРО" про визнання недійсним договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р. та договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р., відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом мотивовано тим, що у зв`зку з не вчиненням ТОВ "АГРО-СПП" дій щодо отримання товару, суд першої інстанції дійшов висновку, що покупець у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України прострочив виконання свого обов`язку, визначеного договором, у зв`язку з чим продавець був наділений правом не виконувати свій зустрічний обов`язок з передачі товару у строки, визначені договором. Відтак, враховуючи наведене та беручи до уваги встановлення судом тієї обставини, що ДП "ДГ "Озерна" не було прострочено зобов`язання щодо передачі товару з огляду на не вчинення відповідних дій покупцем, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р., - визнані судом першої інстанції недоведеними, необґрунтованими та безпідставними.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом мотивовано тим, що суд першої інстанції за наслідками розгляду справи встановив відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ДП "ДГ "Озерна" про визнання недійсним договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р. та договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р. з посиланням на приписи ст. ст.203, 215 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим у справі рішенням в частині, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі № 911/2404/18 в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній скаржником частині щодо відмови у задоволенні вимог за первісним позовом, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки за позовом не відповідають обставинам справи.

Скаржник посилався на те, що судом першої інстанції:

- не застосовано до спірних правовідносин п. 2 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України та абз. 3 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України;

- невірно розтлумачено норму п. 9.1 Правил Інкотермс та п.п. 4.1-4.4 Договору поставки, абз. 2 розділу 22 та п.п. А.4 і а.7 розділу 22 Правил Інкотермс -2000;

- не враховано, що продавцем не було здійснено повідомлення про готовність товару до передавання покупцеві, а зобов`язання продавця були мінімальними і відповідали умовам поставки EXW, оскільки на продавця було покладено лише обов`язок передати право власності на товар за місцем його зберігання на одному зернових складів покупця: ЗС ПАТ «Рокитнянський комбнат хлібопродуктів», ЗС ПАТ «Білоцерківський елеватор»;

- не враховано, що передача товару мала бути здійснена відповідно до п. 4.3., п. 4.4. Договору поставки шляхом оформлення і передачі відповідачем позивачу (без окремого спеціального повідомлення з боку позивача про готовність одержання складської квитанції) оригіналу складської квитанції, виданої зерновим складом на ім`я покупця; датою отримання товару вважається дата оформлення на ім`я покупця складської квитанції на зерно, що видається зерновим складом;

- матеріали справи свідчать, що сторонами був обраний спосіб передачі товару найменш обтяжливий для продавця. єдиним обов`язком продавця за договором було оформлення і передача складської квитанції на зерно на ім`я покупця у строк до 31.10.2015 року. Жодних інших дій, спрямованих на доставку або переміщення товару на користь позивача від відповідача не вимагалось. При цьому, ані договором поставки, ані Правилами Інкотермс не передбачалось жодного обов`язку позивача повідомити відповідача про готовність одержати товар, оскільки така готовність була виражена в самому договорі поставки - позивач взяв на себе зобов`язання прийняти товар у будь-який час до 31.10.2015 року;

- суд не вірно протрактував положення Правил ЕХ//// Інкотермс-2000 і не застосував до спірних правовідносин п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України та абз. з ч. 1 ст. 664 ЦК України, у зв`язку із чим, зробив помилковий висновок щодо передбаченого Договором обов`язку покупця (ТОВ «СПП-Агро») надати транспорт для отримання погодженого умовами Договору товару на складі продавця до 31.10.2015, тобто для забезпечення можливості виконання продавцем (ДП «ДГ Озерна») свого обов`язку з відвантаження товару, оскільки передача товару мала бути здійснена в межах зернового складу загального користування, а відповідно до ст. 25 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад є складом загального користування і зобов`язаний приймати на зберігання зерно від будь-якої особи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2021, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючий суддя - Станік С.Р., судді - Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі № 911/2404/18 - залишено без руху.

20.09.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від скаржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП") надійшло клопотання про відкриття апеляційного провадження до якої долучено: платіжне доручення №2219 від 16.09.2021, як доказ сплати судового збору у розмірі 143 731,73 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі № 911/2404/18.

В свою чергу, суддя колегії суддів Шаптала Є.Ю. з 20.09.2021 по 03.10.2021 перебував у відпустці і вирішення питання стосовно апеляційної скарги здійснюється після виходу головуючого судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №911/2404/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021, встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань, розгляд справи призначено на 11.11.2021.

11.11.2021 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Станіка С.Р. у відпустці, а судді з колегії суддів Шаптали Є.Ю. на лікарняному.

У зв`язку з виходом головуючого судді з відпуски, а судді з колегії суддів з лікарняного, для здійснення подальшого розгляду, справа №911/2404/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 підлягала призначенню до розгляду визначеним складом суду, проте згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 19.10.2021, суддю Північного апеляційного господарського суду Дикунську С.Я. звільнено у відставку, яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, а тому призначити справу у визначеному складі - неможливо.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021, у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 19.10.2021 про звільнення судді Дикунської С.Я., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/2404/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021, для розгляду справи №911/2404/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 сформовано колегію суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 справу №911/2404/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В., розгляд справи призначено на 09.12.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 розгляд справи № 911/2404/18 відкладено до 20.12.2021.

Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 20.12.2021 з`явились представники Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" (скаржника) та Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України".

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПП-АГРО" в судове засідання 20.12.2021 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "СПП-АГРО" про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників товариства

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

Крім того, ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.

У судовому засіданні 20.12.2021 представник скаржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі № 911/2404/18 в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р.

Представник Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" в судовому засіданні 20.12.2021 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу - відхилити, а оскаржуване судове рішення в оскаржуваних межах залишити без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 16.09.2015 р. між Державним підприємством "Дослідне господарство імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" (перейменовано на Державне підприємство "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України") (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СПП-АГРО" (покупець) було укладено договір поставки № 16/09/02, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар "соя" урожаю 2015 року (далі - товар), насипом, у відповідності до умов даного договору.

Відповідно до п. 1.2 договору продавець гарантує покупцю, що товар є його власністю і вільний від прав третіх осіб, зокрема, не є предметом застави (в тому числі - податкової), не знаходиться під арештом, не є спільною власністю і т.п.

У відповідності з п. 4.1 договору передача товару продавцем проводиться на умовах ЕХW (згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року) - зерновий склад ПАТ "Рокитнянський комбінат хлібопродуктів" (09600, вул. Вокзальна, буд. 222, смт. Рокитне, Київська обл., т. 04562-6-14-15, ) та ПАТ "Білоцерківський елеватор" (09107, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 8, ) (далі - зернові склади продавця).

Продавець передає товар покупцю у власність на зерновому складі, визначеному у п. 4.1, на умовах цього договору в повному обсязі до 31.10.2015 р. (п. 4.2 договору).

Умовами п.п. 5.1, 5.2, 5.3 договору визначено, що ціна товару згідно даного договору становить 8000,00 грн. за одну тону з ПДВ, в тому числі ПДВ складає 1333,33 грн. Загальна вартість товару, що поставляється, становить 2400000,00 грн. без ПДВ, крім того, ПДВ - 480000,00 грн. Загальна вартість товару з ПДВ становить 2880000,00 грн. Покупець здійснює оплату за товар на розрахунковий рахунок продавця до 31.12.2015 р., але після отримання наступних документів: оригінал рахунку-фактури на товар із зазначенням номенклатури, кількості товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ, всього суми до сплати; оригінал видаткової та факсимільних копій податкових накладних на товар на повну суму його вартості. Продавець зобов`язаний надати покупцю податкову накладну, складену у відповідності з вимогами ст. 201 Податкового кодексу України. У разі відмови з боку продавця товару надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець залишає за собою право скористатись п. 201.10 Податкового кодексу України та подати до податкового органу відповідну скаргу на продавця. Також, покупець має отримати: оригінал договору, підписаний продавцем; оригінал оформленої належним чином складської квитанції на зерно, виданої зерновим складом на ім`я покупця; оригінал картки аналізу зерна (форма № 47), виданої зерновим складом (за вимогою покупця).

У випадку порушення продавцем гарантій, передбачених п. 1.2 договору (виявлення, що товар є предметом застави, в тому числі - податкової і т.д.) продавець відшкодовує продавцю збитки, понесені покупцем, в повному обсязі, а також сплачує покупцю штраф в розмірі 5% від вартості такого товару. Штраф сплачується продавцем незалежно від наявності збитків (п. 6.1 договору).

У випадку несвоєчасної оплати товару покупець зобов`язується оплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 6.2 договору).

Пунктом 6.3 договору встановлені наслідки прострочення продавця в поставці товару: за не поставку (недопоставку) товару в строк, вказаний в п. 4.2 даного договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставку якого було прострочено. За прострочення поставки більше ніж на 5 (п`ять) календарних днів продавець, крім пені (додатково), зобов`язується також сплачувати покупцю штраф в розмірі 100% вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Штраф по даному пункту сплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків (пп. 6.3.1); у випадку прострочення поставки покупець має право відмовитися від прийняття/поставки непоставленого (недопоставленого) товару та його оплати, а продавець при цьому зобов`язується відшкодувати покупцю всі понесені у зв`язку з простроченням збитки, а також сплатити покупцю штраф у розмірі 100% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Штраф по даному пункту сплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків (пп. 6.3.2).

У відповідності до п. 6.4 договору, у випадку поставки товару, якість якого не відповідає вимогам ст. 2 даного договору, покупець має право: вимагати від продавця сплати неустойки з розрахунку 1% від вартості неякісного товару, за кожен процент погіршення відповідного якісного показника, вказаного в ст. 2 даного договору (пп. 6.4.1); вимагати від продавця заміни неякісного товару на якісний з відшкодуванням покупцю всіх витрат, пов`язаних з поверненням товару та/або переадресацію товару на інші елеватори для доведення товару до необхідних якісних показників (простій та інші), проведенням аналізів товару (інспекція ДХІ, експертиза Торгово-промисловою палатою (ТПП), а також будь-яких інших витрат та збитків покупця (пп. 6.4.2); відмовитися від прийняття товару та вимагати від продавця повернення повної вартості вже сплаченого товару разом з відшкодуванням покупцю всіх витрат та збитків, що були понесені ними у зв`язку з поставкою продавцем неякісного товару, а також сплати штраф у розмірі 30% від вартості неякісного товару (пп. 6.4.3).

Згідно з п. 6.5 договору сторони домовились, що у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, до вимог щодо нарахування та стягнення пені, штрафів та інших видів неустойки/штрафних санкцій за цим договором, застосовується трирічний строк позовної давності.

У випадку зменшення податкового кредиту покупця з додатку на додану вартість, що виникло внаслідок не реєстрації продавцем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, продавець на підставі письмової вимоги покупця зобов`язаний відшкодувати останньому грошові кошти в розмірі, рівній сумі, на яку покупцю було зменшено податковий кредит по ПДВ (п. 6.6 договору).

10.02.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "СПП-АГРО" (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" (цесіонарій) було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), згідно з п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій набуває всі права і обов`язки цедента за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., належні цедентові.

За договором відступлення цесіонарій набуває право вимагати від продавця (замість цедента) належного виконання обов`язків за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., а саме - поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., та оплати всіх штрафних санкцій за невиконання продавцем своїх зобов`язань, визначених в розділі 6 основного договору (п. 2 договору відступлення).

Відповідно до п. 3 договору відступлення цесіонарій набуває право вимоги цедента в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав.

У відповідності з п. 5 договору відступлення, відступлення прав вимоги здійснюється безоплатно.

Згідно з п. 7 договору відступлення права і обов`язки, що відступаються за цим договором, переходять від цедента до цесіонарія в день підписання цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п. 11 договору відступлення).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, встановлений у п. 11 цього договору, визначається часом, достатнім для належного виконання цього договору сторонами (п. 12 договору).

ТОВ "АГРО-СПП" надіслало на адресу ДП "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України" лист № 17/12 від 17.12.2018 р., в якому міститься вимога щодо поставки ДП "ДГ "Озерна" товару згідно договору № 16/09/02 від 16.09.2015 р., однак обумовлений договором товар поставлено не було, у зв`язку з чим первісний позивач і звернувся з відповідним позовом до суду першої інстанції, в якому просив зобов`язати відповідача за первісним позовом вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р. Первісні позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідачем, за твердженням позивача, за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до останнього згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р., не було виконано своїх зобов`язань щодо поставки товару, у зв`язку з чим позивач за первісним позовом просить суд зобов`язати відповідача за первісним позовом вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., а також стягнути 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу, право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р.

ДП "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України" звернулось з зустрічним позовом у даній справі, за змістом якого просило визнати недійсними зазначені вище договори поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р. та цесії від 10.02.2016 р., посилаючись, зокрема, на укладення договору поставки колишнім керівником зустрічного позивача з перевищенням повноважень, на удаваність договору поставки та на безоплатність договору цесії, що свідчить про укладення зустрічними відповідачами договору дарування.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі № 911/2404/18 ухвалено:

- у задоволенні первісних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р., відмовлено повністю;

- у задоволенні зустрічних позовних вимог Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПП-АГРО" про визнання недійсним договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р. та договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р., відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим у справі рішенням в частині відмови у задоволенін вимог за первісним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі № 911/2404/18 в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, здійснює розгляд справи на оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах заявлених скаржником вимог апеляційної скарги, а саме: в межах відмови у задоволенні вимог за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи встановив, що суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності передбачених законодавством підстав для визнання недійсним договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., укладеного між ДП "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СПП-АГРО" з тих пістав, що:

- у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували відсутність повноважень у директора ДП "Дослідне господарство імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" ОСОБА_2, який виступав підписантом з боку підприємства, на підписання відповідного договору;

- висновком експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України № 5424 від 29.03.2019 р. за результатами проведення судово-почеркознавчої та № 13752/27209-27211 від 28.12.2019 р. судово-технічної експертизи документів не встановлено будь-яких значущих обставин, які б ставили під сумнів відповідність як підпису директора ОСОБА_2, так і момент реального укладення спірного договору поставки;

- ДП "ДГ "Озерна" не доведено того, що під час укладання спірного договору директором ОСОБА_2 останній діяв з перевищенням повноважень, тобто без обов`язкового погодження відповідного керуючого органу на укладення відповідного договору, а також того, що, укладаючи договір поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., ОСОБА_2 діяв з порушенням законодавства та не в інтересах господарства;

- суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності передбачених законодавством підстав для визнання недійсним договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., укладеного між ДП "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СПП-АГРО";

- договір поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р. не містить будь-яких обмежень щодо можливості передачі прав та/або обов`язків сторін за цим договором третім особам;

- Товариством з обмеженою відповідальністю "СПП-АГРО" (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" (цесіонарій) дотримано приписів чинного законодавства та умов договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р. щодо порядку укладення договору про відступлення права вимоги за цим договором поставки.

- суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ДП "ДГ "Озерна" про визнання недійсним договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р. та договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р.

У частині відмови у задоволенні зустрічного позову, рішення суду першої інстанції учасниками спору не оскаржується і, відповідно, не входить до меж розглядуваного апеляційного оскарження, зокрема за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП".

Стосовно вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" за первісним позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р., суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Первісні позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідачем, за твердженням позивача, за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до останнього згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р., не було виконано своїх зобов`язань щодо поставки товару, у зв`язку з чим позивач за первісним позовом просить суд зобов`язати відповідача за первісним позовом вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., а також стягнути 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу, право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, укладений сторонами договір № 16/09/02 від 16.09.2015 р. за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме - майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що підтверджується наявними матеріалами справи, договір поставки № 16/09/02 від 16.09.2015, який не був визнаний недійсним, сторонами виконаний не був, про що свідчить відсутність будь-яких доказів, які підтверджують вказані обставини.

П. 4.1 договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 сторони погодили, що передача товару продавцем проводиться на умовах ЕХW (згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року) - зерновий склад ПАТ "Рокитнянський комбінат хлібопродуктів", 09600, вул. Вокзальна, буд. 222, смт. Рокитне, Київська обл., т. 04562-6-14-15, та ПАТ "Білоцерківський елеватор", 09107, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 8.

Застосування Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" в Україні в контрактах, укладених між українськими суб`єктами господарської діяльності, передбачено частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України, згідно з якою сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Відповідно до розділу 22 Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс (редакція 2000 року) Видання МТП № 560 EXW, EX WORKS (... named place) ФРАНКО-ЗАВОД (... назва місця), термін "франко-завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб. Таким чином, цей термін покладає мінімальні обов`язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення. Однак, якщо сторони бажають покласти на продавця обов`язки щодо завантаження товару в місці відправлення та всі ризики й витрати такого вантаження, це має бути чітко обумовлено шляхом включення відповідного застереження до договору купівлі-продажу. Цей термін не слід застосовувати, коли покупець не в змозі виконати експортні формальності, прямо чи посередньо. За таких обставин має застосовуватися термін FCA, за умови, що продавець погоджується нести витрати й ризики, пов`язані з завантаженням товару.

Таким чином, термін умов поставки EXW покладає мінімальні обов`язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.

Поряд з цим, згідно з п. 9.1 розділу 9 Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс (редакція 2000 року) "Е" - термін покладає на продавця мінімальні зобов`язання: продавець повинен лише надати товар у розпорядження покупця в узгодженому місці - звичайно на власних площах продавця. З іншого боку, як часто відбувається на практиці, продавець може допомагати покупцю завантажити товар на транспортний засіб, наданий останнім. Хоча термін EXW краще відображував би це явище, якби коло зобов`язань продавця охоплювало й відвантаження, автори визнали за бажане збереження традиційного принципу мінімальних зобов`язань продавця за умовами терміна EXW, щоб їх можна було застосовувати тоді, коли продавець не хоче приймати ніяких зобов`язань щодо відвантаження товару. Якщо покупець бажає покласти на продавця ці додаткові обов`язки, це має бути обумовлено в договорі купівлі-продажу.

Дослідивши умови укладеного договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015, суд апеляційної інстанції встановив, що сторони між собою погодили порядок поставки товару шляхом передачі покупцю товару на складі продавця (самовивіз), при цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази зміни або викладення п. 4.1 договору в іншій редакції, як і будь-які докази щодо обумовлення сторонами договору додаткових обов`язків продавця, крім безпосередньо зазначених у договорі.

Аналізуючи вказане положення договору № 16/09/02 від 16.09.2015, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за вказаним договором обов`язком покупця ТОВ "СПП-АГРО" - є надання транспорту для отримання погодженого умовами договору товару на складі продавця до 31.10.2015 р., тобто для забезпечення можливості виконання продавцем ДП "ДГ "Озерна" свого обов`язку з відвантаження товару.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, від виконання покупцем визначених умовами договору дій (отримання товару на умовах EXW Інкотермс-2000) залежить виникнення у продавця зустрічного обов`язку щодо передачі товару.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення за зустрічним позовом невірно розтлумачено норму п. 9.1 Правил Інкотермс та п.п. 4.1-4.4 Договору поставки, абз. 2 розділу 22 та п.п. А.4 і а.7 розділу 22 Правил Інкотермс -2000 - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані та такі, що спростовуються наявними матеріалами справи, а висновки суду першої інстанції стосовно застосування вказаних норм є правильними та узгоджуються з наявними доказами у справі та умовами відповідного договору поставки.

Отже, суд апеляційної інстанції, здійснивши розгляд матеріалів справи, дослідивши наявні у справі докази в сукупності, дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження вчинення покупцем (позивачем за первісним позовом) дій, спрямованих на отримання товару (сорго) (повідомлення про наміри отримати товар, шляхові листи, дозволи в`їзду на територію зернових складів продавця - відповідача за первісним позовом, товарно-транспортні накладні, заявки на перевезення вантажу з адресою завантаження згідно умов договору тощо).

Щодо наданих позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом письмових заяв свідків на підтвердження обставини повідомлення продавцем покупця про готовність відвантажити товар, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 87 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

У своїй письмовій заяві свідок ОСОБА_1 зазначала про те, що в 2015 році працювала на посаді головного економіста Державного підприємства "Дослідне господарство ім. 9 Січня" (на даний час перейменованого на ДП "ДГ "Озерна"). У перших числах жовтня 2015 року, з робочих питань перебувала в службовому кабінеті директора ДП "ДГ "Озерна" ОСОБА_2 . В цей час до нього прийшов директор ТОВ "СПП-АГРО" ОСОБА_3 . Директор ОСОБА_2 попросив принести листи, адресовані директору ТОВ "СПП-АГРО" ОСОБА_3 , які він раніше підписав та віддав на відправку поштою, зокрема, лист від 01 жовтня 2015 року, зареєстрований за вих. № 278, адресований директору ТОВ "СПП-АГРО" ОСОБА_3 , в якому йшлося про поставку продукції. На даний час, при здійсненні інвентаризації, на підприємстві було виявлено другий екземпляр листа від 01 жовтня 2015 року за вих. № 278, тобто екземпляр саме того листа, який ОСОБА_2 вручив ОСОБА_3 .

Поряд з цим, у матеріалах справи міститься заява свідка ОСОБА_3 , згідно з якою останній зазначав, що із заяви головного економіста Державного підприємства "Дослідне господарства "Озерна" ОСОБА_1 йому стало відомо, що він в її присутності, перебуваючи на посаді директора ТОВ "СПП-АГРО", у перших числах жовтня 2015 року особисто отримав від директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" ОСОБА_2 в його службовому кабінеті лист від 01.10.2015 р., зареєстрований за вих. № 278, щодо поставки продукції від Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" до ТОВ "СПП-АГРО" по укладених договорах, а саме: 16/09/02 від 16.09.2015 р. на поставку сої; 18/09/02 від 18.09.2015 р. року на поставку сорго; 21/09/02 від 21.09.2015 р. на поставку кукурудзи; 25/09/02 від 25.09.2015 р. на поставку пшениці. Стосовно вищезазначеного ОСОБА_3 повідомив суд про наступне: перебуваючи на посаді директора ТОВ "СПП-АГРО" не зустрічався в присутності ОСОБА_1 у перших числах жовтня 2015 року з директором Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_1 ніколи особисто не знав і раніше не зустрічав. Також повідомив, що під час перебування на посаді директора ТОВ "СПП-АГРО" йому не передавався ні особисто директором Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна", ні засобами поштового зв`язку лист від 01.10.2015 р. щодо поставки продукції по укладених договорах, а саме: 16/09/02 від 16.09.2015 р. на поставку сої; 18/09/02 від 18.09.2015 р. року на поставку сорго; 21/09/02 від 21.09.2015 р. на поставку кукурудзи; 25/09/02 від 25.09.20215 р. на поставку пшениці.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Отже, достовірність показань, як головного економіста Державного підприємства "Дослідне господарства "Озерна" (у минулому) ОСОБА_1 , так і колишнього директора ТОВ "СПП-АГРО" ОСОБА_3 , викладених у письмових заявах свідків, які є взаємовиключними, жодними іншими належними та допустимими доказами не підтверджена, у зв`язку з чим підстави вважати встановленою обставину особистого вручення директору ТОВ "СПП-АГРО" ОСОБА_3 листа від 01.10.2015 р. є відсутніми. Так само відсутніми у матеріалах справи є і докази направлення зазначеного листа засобами поштового зв`язку.

Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що ч. 2 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Таким чином, відповідні відомості, зокрема, щодо повідомлення продавцем покупця про готовність відвантажити товар - є такими, що відображаються (обліковуються) у відповідних документах господарської діяльності підприємства, а отже, показання свідків не є належними засобами доказування відповідної обставини.

Статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з положеннями даної статті безпосередньо узгоджуються положення п. 4.1 договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., які ставлять в залежність виконання зобов`язання продавцем від факту явки покупця на склад продавця для отримання товару, позаяк сторони за договором не покладали на продавця обов`язок доставки товару покупцю або вчинення продавцем інших дій.

Як зазначалось вище, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують факт направлення на визначені договором для отримання товару адреси транспортних засобів ТОВ "АГРО-СПП" (шляхові листи, дозволи в`їзду на територію зернових складів, товаро-транспортні накладні, заявки на перевезення вантажу з адресою завантаження згідно умов договору тощо), а також у матеріалах справи відсутні відомості про те, що покупцем здійснювались повідомлення про наміри отримати товар за вказаними у п. 4.1 договору адресами (листи, повідомлення, пропозиції здійснити видачу товару на складі продавця в обумовлені строки, датовані періодом, протягом якого у продавця існував обов`язок надати визначений договором товар покупцю - з 16.09.2015 р. по 31.10.2015 р., тощо).

Разом з тим, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що він критично оцінює посилання первісного позивача на направлення повідомлення ТОВ "АГРО-СПП" № 19/10 від 19.10.2018 р. про відступлення права вимоги, а також листа № 17/12 від 17.12.2018 р., в якому міститься вимога ТОВ "АГРО-СПП" щодо поставки ДП "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України" товару згідно договору № 16/09/02 від 16.09.2015 р., оскільки договором погоджено передачу товару на умовах ЕХW, що, в свою чергу, передбачає не поставку товару, а його самовивіз.

Також суд апеляційної погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що будь-які вимоги покупця чи особи, якій було передано права вимоги за договором, здійснені після закінчення строку, визначеного у п. 4.2. договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., за умови відсутності факту вчинення покупцем дій по отриманню товару у період з 16.09.2015 р. по 31.10.2015 р., не породжують у продавця жодних зобов`язань, оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо відстрочення виконання зобов`язання з поставки на час прострочення покупця (не здійснення дій з отримання товару), позаяк зі змісту ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України вбачається лише можливість такої дії (відстрочення), а не імперативну умову щодо такого відстрочення.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не застосовано до спірних правовідносин п. 2 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України та абз. 3 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки судом першої інстанції обгрунтовано при ухваленні рішення враховано саме умови договору поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., які ставлять в залежність виконання зобов`язання продавцем від факту явки покупця на склад продавця для отримання товару, позаяк сторони за договором не покладали на продавця обов`язок доставки товару покупцю або вчинення продавцем інших дій.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з не вчиненням ТОВ "АГРО-СПП" дій щодо отримання товару, і відсутністю належних та допустимих доказів вчинення зазначених дій, покупець у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, прострочив виконання свого обов`язку, визначеного договором, у зв`язку з чим продавець був наділений правом не виконувати свій зустрічний обов`язок з передачі товару у строки, визначені договором.

Відтак, враховуючи наведене та беручи до уваги встановлення за наслідками розгляду справи тієї обставини, що ДП "ДГ "Озерна" не було прострочено зобов`язання щодо передачі товару з огляду на не вчинення відповідних дій покупцем, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р., - є недоведеними, необґрунтованими та безпідставними, і, відповідно, задоволенню не підлягають.

Інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення за первісним позовом у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким у задоволенні позовних вимог за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" про зобов`язання вчинити дії з поставки товару на загальну суму 2880000,00 грн., стягнення 628076,71 грн. пені та 2880000,00 грн. штрафу за договором поставки № 16/09/02 від 16.09.2015 р., право вимоги за яким перейшло до позивача згідно договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 10.02.2016 р., - відмовлено повністю.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі №911/2404/18 в частині відмови у задоволенні виог за первісним позовом, з чим не погоджується скаржник, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні у оскаржуваній скаржником частині, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі №911/2404/18, за наведених скаржником доводів та меж апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП" на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі №911/2404/18- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі №911/2404/18 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-СПП"

4. Матеріали справи № 911/2404/18повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту постанови: 24.01.2022.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко