ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2021 р. Справа№ 911/1163/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

За участі представників: згідно з протоколом судового засідання від 01.12.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської регіональної спілки споживчої кооперації

на рішення Господарського суду Київської області

від 20.08.2021 (повне рішення складено: 30.08.2021)

у справі № 911/1163/21 (суддя: Ейвазова А.Р.)

за позовом Вишгородської міської ради

до Київської регіональної спілки споживчої кооперації

про стягнення 313 701,27 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Вишгородська міська рада звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Київської регіональної спілки споживчої кооперації про стягнення 327 945,30 грн безпідставно збережених грошових коштів.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідач є власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:192:6005, - будівлі ринку з надвірними спорудами за адресою м. Вишгород, вул.Шолуденка, 15. Проте, відповідач користується відповідною земельною ділянкою, як вказує позивач, без укладеного договору оренди та не сплачує орендну плату, загальний розмір якої у період з 2018-2020 роки становив би 119 252,83 грн на рік.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.08.2021 у справі №911/1163/21 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Київської регіональної спілки споживчої кооперації на користь Вишгородської міської ради 313 701,27 грн безпідставно збережених коштів, 4 705,52 грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач у період, за який здійснено нарахування позивачем - з квітня 2018 року по 17.11.2020 був власником нерухомого майна, яке розташоване на спірний земельній ділянці, проте оплату за користування такою земельною ділянкою не здійснював, що відповідачем не спростовано під час розгляду справи. З огляду на те, що користування землею є платним, не здійснюючи оплату відповідач безпідставно зберіг грошові кошти.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Київська регіональна спілка споживчої кооперації звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2021 у справі №911/1163/21 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2021 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №911/1163/21 за апеляційною скаргою Київської регіональної спілки споживчої кооперації на рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2021 у справі №911/1163/21 та призначено до розгляду на 10.11.2021.

22.10.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

10.11.2021 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці.

Ухвалою від 15.11.2021 розгляд справи призначено на 01.12.2021.

У судове засідання з`явились представники сторін які надали пояснення по суті спору.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є безпідставним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Апелянт вказує, що оскільки земельна ділянка ніколи не була зареєстрована, як об`єкт цивільних прав, що також підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то відповідно у позивача не виникло право на даний позов, а позовні вимоги є безпідставними.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач зазначає, що відповідач безоплатно користувався земельною ділянкою яка належить позивачу, а тому суд першої інстанції встановивши всі обставини які мають значення для справи обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення коштів, за користування земельною ділянкою.

2.4. інші процесуальні дії у справі:

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення в яких підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та скасувати оскаржуване рішення.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно (а.с.58-59), відповідачу на праві власності до 17.11.2020 належав об`єкт нерухомого майна - будівля ринку площею 1379,4 кв.м. за адресою м. Вишгород, вул. Шолуденка, 15 (реєстраційний номер об`єкту 20532218). Право власності на такий об`єкт зареєстровано 04.01.2013 на підставі свідоцтва про право власності, яке видано 28.12.2012.

У подальшому право власності на відповідне майно передано відповідачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Престольний», про що внесено відомості до вказаного реєстру 25.02.2021.

Вказаний об`єкт нерухомості перебуває на земельній ділянці з кадастровим номером :01:192:6005, що сторонами не заперечувалось під час розгляду вказаної справи.

Так, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.03.2021 (а.с.4-6) вказана земельна ділянка площею 0,1428, що є комунальною власністю, зареєстрована 26.05.2017 Відділом у Вишгородському району Головного управління Держгеокадастру у Київській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 24.04.2017, виконаної ТОВ «Будексім 2007».

Реєстрація права власності на відповідну земельну ділянку за Вишгородською міською радою як органом, що представляє відповідну громаду, відбулась 10.06.2021 як свідчить витяг від 15.06.2021 (а.с.99).

Нормативна грошова оцінка такої земельної ділянки, як вбачається з витягу від 22.05.2020 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, склала 1987547,06грн (а.с.8).

Згідно листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.01.2020 №6-328-0-22-38/2-20 значення коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель населених пунктів у 2018 та 2019 роках становить 1,0 (а.с.9-10).

Рішенням Вишгородської міської ради №12/64 від 14.07.2016 «Про орендну плату м.Вишгороді» затверджено Положення про оренду земельних ділянок у м. Вишгороді та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки» (а.с.10-27, далі - Положення).

Відповідно до розділу 7 Положення ставку орендної плати за земельні ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі встановлено у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки на рік (а.с.17).

Згідно рішення Вишгородської міської ради №53/7 від 21.06.2019 «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді» затверджено Положення про орендну плату земельних ділянок у м.Вишгород та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки (а.с.28).

Як визначено розділом 7 такого Положення, ставку орендної плати за земельні ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі встановлено у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки за 1 рік (а.с.34).

Вказані рішення Вишгородської міської ради опубліковані у виданнях Вишгородської міської ради - газеті «Вишгород» 14.07.2016 та 13.07.2019 відповідно (а.с.111-118).

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, наведені вище рішення міської ради набрали чинності і підлягають застосуванню до спірних відносин.

З урахуванням ставок орендної плати за землю, встановлених відповідним рішенням, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки під об`єктом, який належав відповідачу на праві власності, її нормативну грошову оцінку, позивач 29.03.2021 направив відповідачу вимогу про сплату 327 945,30 грн за користування відповідною земельною ділянкою з кадастровим номером :01:192:6005 з посиланням на безпідставне збереження відповідачем грошових коштів у такому розмірі за період з 2018 - 2020 роки (а.с.45).

Оскільки відповідна вимога залишена відповідачем без задоволення, позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що грошові коштів у розмірі 313 701,27 грн збережені відповідачем за його рахунок безпідставно, оскільки відповідач фактично користувався відповідною земельною ділянкою, на якій розташовувалось його майно, проте, з квітня 2018 року по 17.11.2020 не сплачував за користування такою земельною ділянкою відповідно до ставок орендної плати, встановлених рішенням органу місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. При цьому, формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Одним із способів формування земельної ділянки, як вбачається з ч.2 такої норми, є, зокрема, інвентаризація земель у випадках, передбачених законом.

Як визначено ч.ч.3, 4 вказаної норми, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі та земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Як встановлено ч. 9 вказаної норми, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Аналогічний висновок щодо застосування ст.79-1 ЗК України викладено у постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №922/1453/20, від 15.03.2021 №922/3463/19.

Таким чином, враховуючи, що інформацію про земельну ділянку з кадастровим номером :01:192:6005 внесено до Державного земельного кадастру 26.05.2017, що підтверджується витягом (а.с.4), така земельна ділянка є сформованою у відповідності до вимог вищевказаного Закону.

Власником відповідної земельної ділянки є територіальна громада від імені якої повноваження власника здійснює позивач - Вишгородська міська рада.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з огляду на особливості реалізації права на землю органами місцевого самоврядування, для спірних правовідносин не є визначальною дата внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про реєстрацію права власності від 15.06.2021.

Так, нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийнято лише 01.07.2004. При цьому, в силу ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент його прийняття), право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою; відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

У редакції відповідного Закону на момент подання позову також визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч.3 ст.3 відповідного Закону).

Таким чином, колегією суддів встановлено, що територіальна громада була власником земельної ділянки якою користувався відповідач протягом спірного періоду, а тому нездійснення оплати за таке користування свідчить про порушення прав позивача та є підставою для стягнення відповідних сум на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України за період з квітня 2018 року по 17.11.2020.

Перевіривши розрахунок заявлених вимог за період з 01.04.2018 по 17.11.2020, з урахуванням встановленої органом місцевого самоврядування у встановленому порядку ставки орендної плати за рік - 6% від нормативної грошової оцінки за земельні ділянки з відповідним цільовим призначенням, суд першої інстанції погодився з розрахунками позивач і вказані розрахунки не були спростовані відповідачем у суді апеляційної інстанції, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 313701,27грн безпідставно збережених коштів є обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

З огляду на обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем права на отримання міською радою плати за користування землею і вказане право підлягає захисту шляхом стягнення безпідставно збережених сум.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею (ч. 1 ст. 2 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

За приписами ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України (чинній на час тривання спірних правовідносин) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що оскільки земельна ділянка ніколи не була зареєстрована, як об`єкт цивільних прав, що також підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то відповідно у позивача не виникло право на даний позов, оскільки нездійснення державної реєстрації не надає відповідачу права безкоштовного користування земельною ділянкою, яка належить позивачу в силу закону.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2021 у справі № 911/1163/21 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Київської регіональної спілки споживчої кооперації на рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2021 у справі № 911/1163/21 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської регіональної спілки споживчої кооперації на рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2021 у справі № 911/1163/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2021 у справі № 911/1163/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Київською регіональною спілкою споживчої кооперації.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано після виходу колегії суддів з відпусток та лікарняного 28.01.2022.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

Т.І. Разіна