ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2021 р. м. Київ Справа №911/1375/21

За позовом Фізичної особи-підприємця Филя Вадима Миколайовича ( АДРЕСА_1 )

до Фізичної особи-підприємця Опанасюка Павла Олександровича ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 376382,00 грн

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники:

Від позивача: Терещенко С.М.

Від відповідача: Демченко Л.П.

Від відповідача: Лазарєва О.В.

обставини справи:

Фізична особа - підприємець Филь Вадим Миколайович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Опанасюка Павла Олександровича (далі - відповідач) заборгованості за договором в загальній сумі 376382,00 грн, з якої 241165,80 грн основного боргу, 121396,35 грн пені, 25699,00 грн інфляційних втрат та 15120,69 грн три проценти річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.05.2021 позовна заява залишена без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 162, 164 та 172 Господарського процесуального кодексу України та встановлено 10-денний строк на усунення недоліків позовної заяви.

Позивач у встановлений строк надав суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №911/1375/21, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг зі створення веб-сайту. Позивач стверджує, що 10.06.2018 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, була досягнута домовленість про створення веб-сайту відповідачем за плату від позивача. Також стверджує, що в період з 18.06.2018 по 01.09.2018 він оплатив відповідачу кошти в загальній сумі 7740 дол.США на підставі виставлених інвойсів, але відповідач не дотримався взятих на себе зобов`язань щодо якості послуг та строків їх виконання. Тому позивач прийняв рішення про недоцільність подальшої співпраці з відповідачем та направив відповідачу лист від 23.11.2018 з вимогою про повернення коштів в сумі 7740 дол.США, а згодом направив відповідачу також вимогу від 26.11.2018 про розірвання договору та повернення коштів в сумі 7740 дол.США, що станом на 31.03.2021 згідно із офіційним курсом НБУ еквівалентно 214165,80 грн (основний борг). Поряд з основним боргом позивач просить суд стягнути з відповідача також 121396,35 грн пені, 25699 грн інфляційних та 15120,69 грн три проценти річних від простроченої суми. В якості доказу укладення договору між позивачем та відповідачем позивач надав скріншоти переписки в Інтернеті на сайті freelancer.com.ua.

24.06.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про перерву у підготовчому засіданні на 29.07.2021.

02.07.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду №15974/21 від 02.07.2021). Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнає та посилається на те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач є особою, яка вела переписку на сайті freelancer.com під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" зі сторони виконавця послуг, і не надано доказів того, що саме позивач є особою, яка вела переписку на цьому сайті під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_3" зі сторони замовника послуг. Відповідач заперечив укладення ним договору із позивачем та звернув увагу на відсутність доказів оплати позивачем відповідачу вартості послуг, оскільки із наданих позивачем скріншотів переписки в Інтернеті неможливо встановити рух грошових коштів, ідентифікувати відправника та отримувача коштів. Відповідач також вважає скріншоти неналежними, недостовірними та недопустимими доказами.

Одночасно відповідач, не визнавши свою причетність до наданої позивачем переписки в Інтернеті, у відзиві послається також на те, що, виходячи із змісту переписки, особи, які вели цю переписку, дійшли згоди щодо погодинної оплати робіт зі створення веб-сайту, а замовник оплачував виконавцю кошти згідно із інвойсами, які надавались виконавцем по мірі фактичного виконання робіт. Тому відповідач також стверджує, що така оплата свідчить про прийняття замовником відповідної частини робіт без зауважень, а отже відсутні підстави для повернення коштів за фактично виконану частину робіт. Заперечуючи проти стягнення інфляційних, відповідач посилається також на те, що грошове зобов`язання виконавця та замовника, виходячи із змісту переписки, було виражене не в національній валюті, а в доларах США, а тому у разі прострочення такого зобов`язання, вираженого в іноземній валюті, відсутні інфляційні втрати від знецінення національної валюти. Крім того відповідач звертає увагу на те, що розмір пені ніде не був погоджений і що позивач самостійно на власний розсуд встановив в позові розмір пені та неправильно порахував кількість днів прострочення при розрахунку пені та трьох процентів річних.

Водночас відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення пені в сумі 121396,35 грн.

29.07.2021 відповідач подав до суду заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, австралійської публічної компанії «Фрілансер Холдінгс Лімітед». Заява обґрунтована тим, що вказана компанія володіє інтернет-платформою "freelancer.com", факт укладення або неукладення договору на вказаній інтернет-платформі може призвести до порушення інтересів вказаної компанії, а позиція компанії може прояснити обставини щодо факту укладання договору. На чиїй стороні відповідач просив суд залучити таку компанію в якості третьої особи без самостійних вимог у справу - позивача чи відповідача - відповідач в заяві не визначив.

Як передбачено ч.1-3 ст.50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Виходячи із принципів пропорційності та розумності строків розгляду справи та приймаючи до уваги, що заява відповідача про залучення третьої особи не містить чіткого обґрунтування того, яким чином можливе рішення суду про задоволення позову про стягнення з відповідача боргу на користь позивача або про відмову в задоволенні такого позову вплине на права та обов`язки іноземної юридичної особи, суд не вбачає підстав для задоволення такої заяви та залучення до участі у справі вказаної іноземної юридичної особи, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу в підготовчому засіданні 05.08.2021.

Ухвалами Господарського суду Київської області, постановленими на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання, від 24.06.2021, 29.07.2021 та 05.08.2021 у підготовчому засіданні оголошувались перерви на 29.07.2021, 05.08.2021 та 19.08.2021 відповідно.

19.08.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті на 16.09.2021.

16.09.2021 та 07.10.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвали про перерву у судовому засіданні на 07.10.2021 та про відкладення судового засідання на 28.10.2021 відповідно.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.11.2021, постановленою в порядку ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України, сторін у справі повідомлено про призначення судового засідання для розгляду справи №911/1375/21 по суті на 25.11.2021, оскільки 28.10.2021 судове засідання не відбулося у зв`язку перебуванням судді Третьякової О.О. на лікарняному.

За результатами з`ясування обставин справи, перевірки їх доказами та проведення судових дебатів 25.11.2021 у судовому засіданні після виходу з нарадчої кімнати судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши позовні вимоги та заперечення проти них, з`ясувавши всі фактичні обставин справи, якими вони обґрунтовані, оцінивши наявні у справі докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

Із наданої позивачем до позовної заяви переписки в мережі Інтернет на сайті freelancer.com.ua вбачається, що на вказаному сайті з облікового запису під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" та з облікового запису під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" в періоді щонайменше між 10 червня та 25 грудня 2018 велась переписка стосовно замовлення особою з облікового запису під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" у особи з облікового запису під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" робіт з програмування по створенню веб-сайту та стосовно ходу виконання таких робіт.

Посилання відповідача не те, що вказана переписка у вигляді скріншотів є неналежними, недостовірними та недопустимими доказами, судом відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У позовній заяві позивач обґрунтовує порушення своїх прав фактом укладення ним, як замовником, договору про надання послуг та невиконанням такого договору виконавцем. Для доказування цих фактів позивач подав суду переписку певного змісту у вигляді скріншотів. При цьому, відсутні підстави вважати, що надані позивачем скріншоти відповідного змісту самі по собі не стосуються обставин, які входять в предмет доказування у даній справі, а оцінку таким доказам суд надає вже в ході розгляду справи за правилами ст.86 Господарського процесуального кодексу України як щодо кожного доказу окремо, так і з урахуванням сукупності усіх доказів.

Помилковим є посилання відповідача у відзиві на те, що надана позивачем переписка в мережі Інтернет у вигляді скріншотів є копіями письмових доказів, що не засвідчені в установленому законом порядку, та є недопустимим доказом.

Загальновідомо, що в сучасному світі процеси цифровізації призводять до того, що електронне листування та обмін документами в електронній формі стає більш швидким та зручним способом комунікації, ніж традиційні паперові листи та договори.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, електронний доказ є одним із засобів доказування, відмінним від письмового доказу.

Як вказував Верховний Суд (постанова від 29.01.2021 у справі №922/51/20), допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Відповідно до приписів ст.91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно з ч.1 ст.96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч.2 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч.3 ст.96 Господарського процесуального кодексу України).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.4-5 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи зазначені вимоги процесуального законодавства та положення ст.73, 77, 91, 96 Господарського процесуального кодексу України, є підстави для висновку про те, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч.3 ст.96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (п.1 ч.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України). Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Тому посилання відповідача на недопустимість наданих позивачем скріншотів переписки на сайті freelancer.com.ua ,як копій письмових доказів, є помилковим, оскільки такі скріншоти є паперовими копіями електронного доказу, який є одним із засобів доказування.

При цьому суд відмічає, що відповідач у відзиві не ставить під сумнів відповідність поданих позивачем копій скріншотів (паперових копій) оригіналу електронного доказу, не заявляв суду клопотання про витребування у позивача відповідного оригіналу електронного доказу, а зауваження відповідача до поданих позивачем паперових копій скріншотів зводяться до дефектів порядку посвідчення таких копій позивачем. Так, наліпку на позовній заяві з написом та підписом позивача про посвідчення копій відповідач вважає порушенням порядку посвідчення через відсутність напису «Згідно з оригіналом» на посвідчених за допомогою наліпки копіях.

Суд при цьому враховує, що у відзиві на позов відповідач заперечує, що він здійснював переписку з облікового запису під іменем "ОСОБА_1", скріншоти якої надані позивачем, відповідач не оспорює зміст переписки та не повідомляє суду інший (альтернативний) зміст переписки, а правова позиція відповідача в цілому зводиться до заперечення відповідачем своєї причетності до цієї переписки під іменем "ОСОБА_1" та заперечення причетності до виконання робіт із програмування веб-сайту, про які зазначив позивач у позові. Суд також приймаєдо уваги, що на наліпці на позовній заяві про посвідчення копій аркушів наявні слова «Згідно з оригіналом» у вигляді відтиску штампу і наявний підпис позивача (т.3, ас.37).

Суд може погодитись з тим, що позивач оформив копії доказів з певним недбальством, зокрема витяги з державного реєстру були роздруковані в урізаному форматі без відображення деяких даних (т.2, ас.121-122), в той час як переписка на сайті та деякі інші копії роздруковані в альбомному форматі, що нераціонально збільшило кількість аркушів копій (т.2, а.с. 124-250), а на наліпці замість загальної кількості копій аркушів позивачем вказана загальна кількість додатків до позовної заяви (т.3, ас.37). Однак, на переконання суду, вказані недоліки самі по собі не є підставою, щоб не брати до уваги докази (копїі), надані позивачем.

Також, відповідно до ст.78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Із обставин справи не вбачається наявність впливу при створенні (отриманні) доказів, що надані позивачем у вигляді скріншотів переписки.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав, щоб не брати надані позивачем скріншоти переписки до уваги, відхиляє доводи відповідача в цій частині, а оцінка цих доказів здійснюється судом відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи.

Так, відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом із наданої позивачем переписки на сайті freelancer.com.ua, на вказаному сайті з облікового запису під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" та з облікового запису під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" в періоді щонайменше між 10 червня та 25 грудня 2018 велась переписка стосовно замовлення особою під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" у особи під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" робіт з програмування по створенню веб-сайту та стосовно їх виконання. Переписка містить такий основний зміст:

1) фактичний обсяг робіт з програмування мав визначатись відповідно до обліку відпрацьованого часу, фактично витраченого виконавцем. Відстеження фактично відпрацьованого виконавцем часу мало здійснюватись через сервіс freelancer.com (т.2 а.с.124, а.с.128) з наданням замовнику доступу для перегляду змін коду, по мірі просування робіт, через окремо створений для цього репозитарій та з залученням демо серверу dymolux.polyany.com.ua (т.2, ас.125, а.с.128, а.с.131);

2) погодинна ставка виконавця - 20 доларів за годину робіт (т.3, а.с.1-6);

3) виконавець мав скласти технічне завдання (т.2, а.с.124). При цьому, судом вбачається із переписки, що, незважаючи на заявлений намір скласти технічне завдання, фактично технічне завдання з повним переліком виду та обсягу робіт залишилось не узгодженим між замовником та виконавцем, оскільки в ході переписки продовжувалось узгодження технічного завдання вже під час виконання робіт, в т.ч. 08.09.2018 (т.2, а.с.180);

4) початок активних дій над проектом виконавець запланував на 13.06.2018 (т.2, а.с.125). Фактично активні дії над проектом були розпочаті виконавцем не пізніше 15.06.2018 (т.2, а.с.115), точна дата в переписці не зазначається;

5) строк виконання проекту був визначений 18.06.2018 як «орієнтовно 4-8 тижнів». Отже, суд приходить до висновку про те, що конкретний строк виконання робіт не був узгоджений (т.2, а.с.127);

6) зі сторони виконавця у переписці діяла особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 ". Ця особа використовувала також електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2, а.с. 127);

7) зі сторони замовника у переписці діяла особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4". Ця особа використовувала також електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2, а.с. 132);

8) прямої вказівки про те, яка конкретна юридична чи фізична особа прийняла на себе юридичне зобов`язання виконати роботи зі створення веб-сайту для замовника (погодилась виступити стороною виконавця робіт), та яка конкретна юридична чи фізична особа прийняла на себе юридичне зобов`язання їх оплатити (погодилась виступити стороною замовника робіт), надана позивачем суду переписка не містить. Так само переписка не містить конкретних ідентифікаційних даних осіб, які діяли під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " та під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4", та не містить чітких вказівок про те, чи діяли такі користувачі облікових записів в переписці зі сторони виконавця та замовника від свого імені чи як представники (субпідрядники, працівники, учасники спільної діяльності тощо) виконавця та замовника;

9) переписка свідчить, що фактично роботи зі створення веб-сайту виконувались не одним програмістом, а щонайменше з 05.07.2018 була задіяна команда програмістів різної кваліфікації, про що було відомо особі, яка діяла під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" зі сторони замовника, і така особа не заперечувала щодо залучення до проекту одразу кількох програмістів (т.2, а.с.137, а.с.159). Також із переписки вбачається, що ці програмісти могли діяти як субпідрядники іншої особи - агентства - або на інших умовах у співпраці з таким агентством (т.3, а.с.10);

10) переписка свідчить, що в процесі виконання робіт зі сторони замовника з виконавцем контактувала не лише особа на ім`я Вадим, а також друга особа на ім`я ОСОБА_2 (т.3., а.с.16);

11) в процесі виконання робіт тижневий ліміт на їх виконання з 14.07.2018 було збільшено до 40 годин (т.2. а.с.140), а після 24.07.2018 до 60 годин (т. 2, а.с.159);

12) загальний обсяг робіт (обсяг годин) та кошторис (загальна вартість робіт) замовником та виконавцем не були погоджені: спочатку особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " 16.07.2018 повідомила особі під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" про неможливість визначення наперед сукупної кількості годин, необхідних для виконання проекту (т.2, а.с.141, ас.151). Потім на прохання останньої про визначення орієнтовних меж особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" 17.07.2018 повідомила, що «максимально за 400-500 годин повинні все зробити, та, якщо все буде без суттєвих затримок, нам вистачить до 250-350 годин, або, навіть, менше». Про відсутність погодженого кошторису станом на 14.08.2018 зазначала в переписці також і особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" (т.2 а.с.169). Згодом 20.08.2018 особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " повідомляла, що загальна кількість годин «до завершення проекту сягатиме 430-490 годин» (т.2, а.с.170), а 26.09.2018 повідомляла, що загальний обсяг робіт виконаний «орієнтовно на 95%» та наявність питань до замовника щодо технічного завдання (т.2, а.с.195). Потім 27.09.2018 особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " надала проміжний звіт за періоди з 27 серпня по 02 вересня та з 03 по 23 вересня 2018 обсягом в 91,71 год. Також вказана особа підтверджувала, що станом на 27.09.2018 замовником сплачено виконавцю 7741 доларів і ще залишилось замовнику виплатити виконавцю 1794 доларів за фактично виконані роботи, що в підсумку складатиме 9535 доларів. Також вказана особа повідомляла, що виконавець зможе «вкластися в 10000 $» (сукупний можливий кошторис), але одночасно також повідомила «але може бути й трохи більше годин….зафіксувати 10 000 $ не можу». Після зауваження на це особи під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4", що остання зможе заплатити не більше 10000 доларів, особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " погодилась на загальний кошторис робіт в « 10000 $», після чого особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" пообіцяла здійснити черговий платіж «завтра», тобто до 28.09.2018 (т.2, а.с.199-210);

13) особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" періодично надавала особі під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" звіти про фактично надані послуги (т.2, а.с.159) та рахунки (інвойси) для оплати, в т.ч. рахунок №523669 на суму 1067 дол.США (т.2, а.с.162), рахунок № НОМЕР_1 на суму 1088 дол.США (т.2, ас.164), рахунок № НОМЕР_2 на суму 1185 дол.США (т.2, ас.169), рахунок № НОМЕР_3 на суму 1156 дол.США (т.2 ас.177). Із переписки вбачається, що такі інвойси оплачувались, оскільки особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " в переписці визнавала факт їх оплати. Самі інвойси в наданій позивачем переписці не містяться, вказівок на ідентифікаційні дані платника та отримувача коштів ця переписка також не містить, а в переписці наявна інформація лише про факт наявності таких інвойсів;

14) 03.09.2018 особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" повідомила особі під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " про своє незадоволення темпами виконання проекту (т.2, а.с. 178);

15) 28.09.2018 особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" попередила, що черговий платіж буде виконаний лише в середу, на що у відповідь особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " погодилась зачекати до середи;

16) у четвер, 04.10.2018 особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " повідомила про неотримання чергового платежу та про призупинення всіх робіт по проекту, але що особі під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" буде відкрито доступ до коду станом на 27 серпня, тобто до тих результатів робіт, які станом на вказану дату повністю оплачені замовником (т.2. а.с.214). Також вона повідомила, що в подальшому вся робота буде вестися лише однією людиною по таймеру на умовах погодинного проекту без фіксованого бюджету з регулярними виплатами щотижня, і запевнила адресата, що «до завершення проекту залишилось зовсім небагато» (т.2, а.с.214-216). Також вона надала проміжний звіт про роботи за період з 24 вересня по 03 жовтня, відповідно до якого до сплати за цей період замовником належать послуги в обсязі за 20.8 годин, а 5 годин робіт верстки та 10,95 годин відкладки та тестування надані виконавцем «у подарунок», але надалі «більше не буде безкоштовного часу» (т.2, а.с.220). Також особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " послалась на те, що цей проект є погодинним і що не можна «порушувати регламент погодинного проекту на freelancer.com, вимагати зафіксувати бюджет, і наполягати на безкоштовній роботі виконавця»;

17) 07.10.2018 особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" попросила надати докази фактичного надання послуг (т.2, а.с.224), та поскаржилась на незавершеність проекту, в т.ч. на те, що ступінь готовності проекту далека від 100%;

18) у відповідь особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " 08.10.2018 повідомила про відкриття замовнику доступу в репозитарії з кодом станом на 27 серпня, надала посилання на таймер трекінг проекту, погодилась надати доступ до її переписки з іншими програмістами проекту, не погодилась продовжувати роботи над проектом в межах граничного фіксованого кошторису в сумі 10000 доларів та погодилась продовжувати та закінчити проект на умовах «регламенту погодинних проектів» (т.2., ас 225-233).

19) із переписки вбачається, що оцінка виконавцем робіт кількості годин програмування, необхідних для створення веб-сайту (обсягу робіт для створення кінцевого продукту та відповідно сукупної винагороди виконавця), в процесі виконання робіт та по мірі переписки зросла:

17.07.2018 виконавець кількість таких годин оцінював орієнтовно максимально в 400-500 годин з ймовірністю вкластись в 250-350 годин. Суд відмічає, що така оцінка виконавцем діапазону сукупного обсягу годин узгоджується із заявленим виконавцем в переписці строком виконання робіт «орієнтовно 4-8 тижнів», якщо виходити з того, що ліміт годин на тиждень становитиме приблизно 60 годин (60 х 4 = 240 год, 60 х 8=480 год);

20.08.2018 виконавець оцінював кількість таких годин вже в діапазоні 430-490 годин;

26-27.09.2018, якщо зважати на переписку зі сторони виконавця про те, що загальний обсяг робіт було виконано орієнтовно на 95%, замовником виплачено 7741 дол. і ще станом на вказану дату залишалось замовнику виплатити виконавцю 1794 дол. за фактично виконані роботи, що в підсумку складе 9535 дол., то можна дійти висновку про те, що за даними виконавця фактично було відпрацьовано станом на вказану дату 477 годин (9535:20=476,75) , а для завершення проекту залишалось виконати орієнтовно ще 24 години робіт (477 х (100%-95%)=23,85);

12.10.2018 особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " повідомила, що за приблизними підрахунками станом на 05.10.2018 для завершення проекту залишається ще «десь 167-246 годин» робіт (т.2, а.с. 244-247). Суд відмічає, що ця оцінка зі сторони виконавця сукупного необхідного обсягу робіт істотно відрізняється від тієї оцінки, яку виконавець повідомляв замовнику в переписці 26-27.09.2018 в очікуванні від замовника чергового платежу. Вона також є більшою від тієї оцінки, яку виконавець повідомляв замовнику на початку проекту 17.07.2018 (максимально 400-500 годин з ймовірністю вкластись в 250-350 годин). Якщо ж ґрунтуватися на даних виконавця за 26-27.09.2018 про фактичне відпрацювання 477 годин, то у разі необхідності виконання ще від 167 до 246 годин робіт загальний обсяг робіт в такому разі перебуватиме в діапазоні 644-723 годин (477+167=644, 477+246=723), що може відповідати сукупній винагороді виконавця від проекту в діапазоні відповідно від 12880 дол. до 14460 дол. (644 год. х 20 дол. ставка = 12880, 723 год. х 20 дол. ставка =14460).

20) 18.10.2018 особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" на підставі аналізу нею переписки між програмістами повідомила, що вона дійшла висновку про те, що, на її думку, проект «провалився», оскільки: 1) перед початком робіт виконавець не повністю з`ясував у замовника усі питання щодо функціоналу сайту, 2) виконавець не залучив своєчасно замовника до тестування для того, щоб замовник міг підказати, де і що не зроблено, 3) виконавець недооцінив складність проекту (т.3, а.с.1-3)

21) 24.10.2018 у відповідь особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" надала свої пояснення щодо зауважень, висловлених зі сторони замовника, та запропонувала завершити проект на умовах погодинної оплати робіт за ставкою 18 доларів без фіксованого кошторису (т.3, а.с. 4-11)

22) 25.10.2018 у відповідь особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" запропонувала спочатку переобчислити обсяг та вартість фактично виконаних робіт (перерахувати кількість фактично витрачених годин), оскільки «сума годин….роздута через неправильний вибір розробників», а вже потім погодити вартість робіт, які залишились для завершення проекту. На таку пропозицію особа під обліковим записом під іменем " ОСОБА_1 " не погодилась (т.3 а.с.14-24).

Судом також встановлено, що листом від 23.11.2018 позивач запропонував відповідачу повернути кошти в сумі 7740 доларів США, які, як стверджував позивач в цьому листі, він оплатив відповідачу у періоді з 18.06.2018 по 01.09.2018 в якості попередньої оплати за надання послуг (виконання робіт) по розробці сайту. Суд відмічає, що документальні докази оплат (копії банківських виписок, інвойсів тощо) до листа позивача від 23.11.2018 не додавались та такі докази позивачем суду також не були надані.

Крім того, директор ТОВ «Юридична консалтингова компанія «Юнілекс» Полішук О.А. направив відповідачу вимогу від 26.10.2018 про розірвання договору та повернення грошових коштів попередньої оплати. У вказаній вимозі директор ТОВ «Юридична консалтингова компанія «Юнілекс» Полішук О.А. заявив відповідачу вимоги розірвати договір про надання послуг (створення вебсайту) та повернути позивачу попередню оплату в сумі 7740 дол.США. Доказів того, щоб позивач уповноважив директора ТОВ «Юридична консалтингова компанія «Юнілекс» Поліщука О.А. діяти від імені позивача у правовідносинах із відповідачем (довіреність, договір з адвокатом тощо) та направляти від імені позивача вимогу відповідачу, позивачем не надано.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про укладення ним договору про надання послуг із відповідачем та невиконання договору відповідачем, а також запереченням відповідача, який заперечує факт укладення договору та свою причетність до переписки, наданої позивачем, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 вказаної статті цього Кодексу).

Відповідно до ст.2 та ст.13 Господарського процесуального кодексу України однією із засад господарського судочинства є змагальність сторін. Це означає, зокрема, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи із наведеного та приймаючи до уваги в тому числі, що у відзиві відповідач не визнав факт укладення договору між позивачем та відповідачем, тягар доведення цього факту відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України несе позивач.

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, у справі №908/1879/17 від 04.03.2021.

Оцінюючи доводи позивача про укладення позивачем із відповідачем договору про надання послуг від 10 червня 2018 та про невиконання відповідачем такого договору, суд відмічає певну непослідовність в обґрунтуванні позивачем його правової позиції та неподання позивачем доказів для її доказування.

Так, позивач в позовній заяві стверджує, що договір про надання послуг було укладено 10 червня 2018. Позивач наголошує на тому, що відповідно до ст.205 Цивільного кодексу України правочини можуть вчинятися усно.

Однак доказів укладення договору між позивачем та відповідачем саме 10 червня 2018 матеріали справи не містять. Позивачем надано переписку на сайті freelancer.com.ua у вигляді скріншотів за період з 10 червня по 25 грудня 2018. Із переписки вбачається, що єдиним повідомленням у цій переписці за 10 червня 2018 є: «Добрий день, а що далі? Як відбувається увесь процес? Як буде час, напишіть, будь-ласка, я тут перший раз)», а в наданій переписці після 10 червня 2018 також не зазначається про укладення якого-небудь договору 10 червня 2018.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочини можуть вчинятися усно. Дійсно, принцип свободи договору, закріплений в ст.3 Цивільного кодексу України, та відповідне положення ч.1 ст.205 Цивільного кодексу України надають можливість сторонам, які вступають в договірні відносини, укласти цивільно-правовий договір в усній формі, якщо інше не передбачено законом. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, в ст.208 Цивільного кодексу України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ч.1 ст.206 цього Кодексу усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

З урахуванням зазначеного посилання позивача на те, що договір про надання послуг із створення веб-сайту за плату може вчинятись в усній формі, здійснено позивачем без врахування положень ст.208 Цивільного кодексу України, відповідно до якої такі правочини вимагають письмової форми.

Суд також враховує, що відповідно до ч.1 ст.218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, у разі укладення в усній формі правочину, для якого законодавством встановлена обов`язкова письмова форма, недодержання сторонами письмової форми правочину само по собі не робить такий правочин недійсним, крім встановлених законом випадків, але позбавляє сторін можливості доводити факт вчинення правочину за допомогою свідчень свідків.

В будь-якому разі, суд відмічає, що доказів укладення усного договору між позивачем та відповідачем 10 червня 2018 позивачем суду не надано.

Суд також бере до уваги, що хоча позивач і обґрунтовує в позовній заяві можливість укладення правочинів саме в усній формі, тим не менш для доказування факту укладення договору між позивачем та відповідачем позивач надає суду переписку з сайту freelancer.com.ua та в позовній заяві посилається одночасно також і на ч.2 ст. 639 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Суд відмічає, що письмова форма правочину дійсно може виконувати декілька важливих функцій для його сторін, а саме:

1) бути ясним підтвердженням факту укладення договору між сторонами, в тому числі допомагає розмежувати процес ведення переговорів сторонами від факту укладення договору;

2) надає можливість сторонам чітко сформулювати зміст договору, врегулювати взаємні права та обов`язки, строки їх здійснення та інші необхідні умови, та виразити їх волю ясно та зрозуміло, оскільки до письмового документу сторони можуть відноситься більш уважно, ніж до усних заяв;

3) в певних випадках письмова форма договору може захистити учасників правочину від поспішного, необдуманого волевиявлення, оскільки вимагає витрачання сторонами певного часу та зусиль на узгодження усіх умов та оформлення тексту правочину;

4) виконує доказову функцію, оскільки у письмовому документі об`єктивно відображається воля сторін, яка зафіксована у такий формі на довгий період часу.

Суд також відмічає, що в деяких випадках законодавство зобов`язує сторін договору використовувати лише письмову форму договору під загрозою нікчемності договору в разі недотримання письмової форми. Так, відповідно до ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.2 вказаної статті). Оскільки пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов`язань, як це передбачено в ч.1 ст.546 та ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України, то домовленість сторін про застосування пені за невиконання зобов`язання має бути оформлена виключно в письмовій формі.

При цьому відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем визначається Законом України «Про електронну комерцію», надалі - Закон. Відповідно до ч. 1 ст. 3 вказаного Закону:

електронна комерція - це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру;

електронний правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Відповідно до ч.1 ст.7 вказаного Закону продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до такої інформації, зокрема: повне найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - підприємця; місцезнаходження юридичної особи або місце реєстрації та місце фактичного проживання фізичної особи - підприємця; адреса електронної пошти та/або адреса інтернет-магазину.

Також відповідно до ч.2 ст.8 вказаного Закону покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.

Відповідно до ч.12 ст.11 вказаного Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 вказаного Закону визначено порядок підписання електронних правочинів, а саме: якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

На підставі наведених положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію» та оцінюючи надані позивачем скріншоти електронної переписки, суд приходить до висновку про те, що такі скріншоти електронної переписки за період з 10 червня та 25 грудня 2018 не можуть вважатись електронним правочином, оскільки надана електронна переписка не містить, серед іншого, підписів сторін електронного правочину, які вимагаються статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» у разі укладення електронного правочину.

Також, надана позивачем переписка у вигляді скрінштів не містить прямих вказівок на те, які конкретні юридичні чи фізичні особи виступали стороною виконавця та стороною замовника у переписці. Будь-яких конкретних реквізитів сторони виконавця та сторони замовника така переписка не містить. Сама по собі причетність позивача та/або відповідача до переписки на сайті freelancer.com.ua не є свідченням того, що саме позивач виступив замовником, а відповідач - виконавцем відповідних робіт та відповідними сторонами договору про створення веб-сайту.

Так само позивачем не надавались суду ніякі докази та посилання на обставини обміну між учасниками договору інформацією про сторону виконавця та про сторону замовника у електронному договорі як це передбачено ч.1 ст.7 та ч.2 ст.8 Закону у разі укладення електронного договору, рівно як і позивачем не надано інших доказів щодо користувача (володільця) на сайті freelancer.com.ua облікового запису під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" та користувача (володільця) облікового запису під іменем " ОСОБА_1 "

Суд бере до уваги, що в обґрунтування позову позивач посилається також і на ч 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

В цьому аспекті суд зазначає, що хоча із скріншотів наданої позивачем переписки можна дійти висновку про те, що між виконавцем та замовником здійснювались певні платежі по мірі фактичного виконання робіт, однак, як вже зазначав суд вище, із самої по собі переписки неможливо прямо встановити, які конкретні юридичні та/або фізичні особи виступали стороною виконавця та стороною замовника, а, позивачем не надано суду відповідних банківських документів про здійснення оплат, які могли би ідентифікувати відповідно сторону платника, сторону отримувача коштів, розмір сум та підстави відповідних платежів. Так само, позивачем не надано суду відповідних інвойсів, якщо вони виставлялись відповідачем як виконавцем, не розкрито в позовній заяві та не доведено механізм оплати таких інвойсів позивачем, якщо їх оплачував позивач, в тому числі не надано відповідного документального підтвердження оплати з боку саме позивача, якщо він був замовником послуг, як про це стверджує позивач у позовній заяві..

Наданий позивачем скріншот із сайту freelancer.com.ua з облікового запису під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" з певною інформацією про інвойси та оплати не доказує та не ідентифікує відповідно сторін платника та отримувача коштів, підстави та порядок платежів, не розцінюється судом як розрахунковий документ, що підтверджував би факт здійснення платежів, а є набором певної узагальнюючої інформації про певні інвойси та платежі, при цьому першоджерело інформації (банківські виписки, інвойси тощо) не надано та не ідентифіковане, механізм оплати таких інвойсів позивачем суду не повідомлений та не доведений, а тому такий скріншот не є доказом здійснення платежів позивачем відповідачу.

Таким чином, позивачем не надано доказів вчинення дій для укладення договору, які передбачені ч.2 ст. 642 Цивільного кодексу України, між позивачем та відповідачем.

При цьому позивач та його адвокат не повідомляли суду про неможливість ними самостійно подати ті чи інші докази або наявність у них труднощів в отриманні певних доказів, клопотання про витребування доказів позивачем суду не заявлялось.

Суд також відмічає, що відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами, тобто строк договору про надання послуг є однією із істотних його умов.

Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

На відміну від договору про надання послуг, за яким послуга надається як певний процес, що відразу споживається, договір підряду спрямований на одержання кінцевих результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважається виконаним і дія його припиняється.

Так, відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст.838 Цивільного кодексу України за договором підряду підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

В аспекті наведених положень ст.837, 838, 902, 905 Цивільного кодексу України, які визначають відмінності між договором про надання послуг та договором підряду, та ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, яка визначає істотні умови договору, суд звертає увагу на суперечливість обґрунтування самим позивачем договору, який, як стверджує позивач, було укладено позивачем з відповідачем щодо програмування веб-сайту.

З одного боку, позивач в позовній заяві посилається на те, що був укладений договір про надання послуг, в тому числі посилається на приписи ст.902 Цивільного кодексу України про необхідність надання послуг виконавцем за договором особисто. В той же час, із наданої самим же позивачем переписки вбачається, що над створенням веб-сайту працювала група програмістів і при цьому особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4", яка діяла зі сторони замовника, не лише не заперечувала щодо залучення до проекту кількох програмістів, але й періодично виявляла інтерес до просування робіт та ступеня готовності веб-сайту, тобто до кінцевого результату робіт, що є більш характерним для правовідносин у договорі підряду, а не договорі про надання послуг. А особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1", яка діяла з боку виконавця, в переписці посилалась на те, що замовлені роботи виконуються не в межах фіксованого кошторису, а на умовах «регламенту погодинних проектів», одиницею виміру виступає витрачений час на програмування, що може бути характерним і для договору про надання послуг.

З другого боку, сам же позивач, посилаючись в позовній заяві на те, що був укладений договір про надання послуг, в обґрунтування права позивача на відмову від договору посилається на приписи ст.849 Цивільного кодексу України, яка визначає право замовника у договорі підряду у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

В аспекті питання щодо того, чи існувала домовленість з усіх істотних умов договору між виконавцем та замовником, суд відмічає, що позивач, посилаючись в позові на порушення виконавцем строків надання послуг та їх якості, не вказує, який саме календарний строк виконавцем порушено, де такий строк був узгоджений, які саме вимоги до якості послуг були порушені виконавцем та де такі вимоги передбачені чи узгоджені, чи існують які-небудь погоджені умови «регламенту погодинних проектів», на які у наданій позивачем переписці посилалась сторона виконавця.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що надана позивачем переписка на сайті freelancer.com.ua за період з 10 червня по 25 грудня 2018 у вигляді скріншотів, в тому числі скріншот щодо здійснення оплат з облікового запису під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4, не є доказом укладення усного договору між позивачем та відповідачем 10 червня 2018 на створення веб-сайту, не є електронним правочином та не доказує сама по собі укладення письмового договору між позивачем та відповідачем про надання послуг із створення веб-сайту відповідачем для позивача за плату.

Інших доказів на підтвердження факту укладення договору між позивачем та відповідачем на створення веб-сайту позивачем не надано.

Як вже зазначив суд, відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 вказаної статті встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оцінюючи доводи відповідача про непричетність відповідача до переписки на сайті freelancer.com з облікового запису під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" та до робіт із програмування по створенню веб-сайту, про який вказував позивач у позові, а також надаючи правову оцінку заяві відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне.

За змістом ст.165 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право подати відзив на позов. Відзив повинен містити, зокрема, відомості про обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується.

Відповідач у відзиві не погодився з позовними вимогами, посилаючись, зокрема, на їх недоведеність позивачем, в тому числі недоведеність того, що у наданій позивачем переписці на сайті freelancer.com.ua з облікового запису під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" переписувався відповідач.

Правова оцінка суду доводів позивача та відповідних доказів викладена в рішенні суду вище.

Разом з тим, суд звертає увагу, що з наявної переписки на сайті freelancer.com.ua вбачається, що зі сторони виконавця у цій переписці діяла особа під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1", яка в якості своєї електронної адреси вказувала електронну скриньку , про що повідомляла в переписці особі, яка діяла з боку замовника (т.2, а.с. 127).

Суд відмічає, що вказана електронна скринька відповідає електронній адресі відповідача, яку відповідач вказав у відзиві в якості електронної адреси відповідача.

Частиною 3 ст.3 Цивільного кодексу України визначено, що засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду (постанова від 15.05.2019 у справі №917/803/18, постанова від 31.03.2021 у справі №923/875/19), цивільне законодавство ґрунтується на добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

З цього приводу суд зазначає, що складно уявити випадки, щоб особа, яка контактує з боку виконавця (продавця, постачальника або як його представник, працівник тощо) в процесі замовлення та надання платних послуг (виконання робіт) при обміні контактними даними із замовником (покупцем) повідомляла би такому замовнику в якості своїх контактних даних електронну скриньку чужої особи чи організації, до якої вона не причетна.

Відтак, правова позиція відповідача в частині непричетності відповідача до наданої позивачем переписки на сайті freelancer.com.ua та до створення (програмування) веб-сайту, про який зазначав позивач у позові, судом в наведеній частині відхиляється.

Суд також взяв до уваги, що відповідач надав певні докази у вигляді банківських виписок зі свого рахунку, з яких не вбачається, щоб відповідачу надходили заявлені позивачем в позові суми оплат від позивача, а позивачем в ході розгляду справи ці докази не були спростовані, однак суд при цьому також враховує, що ні позивачем, ні відповідачем не повідомлено суду обставини механізму оплати інвойсів у разі замовлення послуг (робіт) через сайт freelancer.com.ua, а тому, на переконання суду, надані відповідачем виписки не свідчать про непричетність відповідача до переписки під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" та до створення (програмування) веб-сайту, про який зазначав позивач у позові.

Також в якості суперечливої позиції відповідача у цій справі суд розцінює заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення пені в сумі 121396,35 грн.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч.1 ст.256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наслідки спливу позовної давності визначені в ст.267 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини третьої вказаної статті, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц).

Отже, заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення пені не узгоджується із правовою позицією самого відповідача в його посиланнях на непричетність відповідача до наданої позивачем переписки на сайті freelancer.com.ua, непричетність до створення веб-сайту, який зазначав позивач у позові, та непричетність до порушення прав позивача, за захистом яких останній звернувся в суд.

Разом з тим, як вище зазначалось, суд дійшов висновку про те, що надана позивачем переписка не містить чітких вказівок на те, чи діяли користувачі під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_1" та під обліковим записом під іменем "ІНФОРМАЦІЯ_4" від свого імені чи як представники (субпідрядники, працівники тощо) третіх осіб, а інших доказів ні з цього приводу ні стосовно інших підстав позову, як зазначалось судом вище, позивачем не надано.

Відтак, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем позовних вимог стосовно тих правових підстав позову, які вказані позивачем у позові.

Одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, передбачений ст.14 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч.1 вказаної статті, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, суд при розгляді справи не може виходити за межі позовних вимог, вказаних позивачем, та самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а наведені позивачем у позовній заяві підстави позову позивачем не доведені, що, однак, не позбавляє особу на звернення з позовом з інших підстав для захисту її прав.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав їх недоведеності.

Керуючись ст.2, 7, 8, 11, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Відмовити у позові Фізичної - особи підприємця Филя Вадима Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до Фізичної особи - підприємця Опанасюка Павла Олександровича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) про стягнення 376382,00 грн, з яких 241165,80 грн основного боргу, 121396,35 грн пені, 15120,69 грн три проценти річних та 25699,00 грн інфляційних втрат.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, передбачених ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у строк, визначений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 22.02.2022.

Суддя О.О. Третьякова