ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"18" жовтня 2021 р. м. Київ Справа №911/1672/21
про стягнення 230453,40 грн
Суддя Третьякова О.О.
Секретар судового засідання Капля Є.В.
Від позивача: не з`явився
Від відповідача: не з`явився
обставини справи:
При ухваленні рішення у справі №911/1672/21 питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, судом вирішено не було, однак відповідачем до закінчення судових дебатів у справі №911/1672/21 заявлено про намір подання доказів понесення таких судових витрат за правилами ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
13.10.2021 до Господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу №01-22/675 від 13.10.2021, відповідно до яких позивач просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення з нього витрат відповідача на правничу допомогу, враховуючи критерії розумності такого розміру та його співмірності із складністю справи, витраченого часу адвокатом на надання своїх послуг і обсягу самих послуг.
Сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду заяви, у судове засідання, призначене на 18.10.2021, не з`явилися, своїх представників не направили, що не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення (ч.4 ст.244 Господарського процесуального кодексу України).
Розглянувши подану відповідачем заяву про розподіл судових витрат у справі, заперечення на неї, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду заяви по суті, суд
За правилами ч.1 ст.26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Правилами зазначеної статті визначено, що повноваження адвоката як представника сторони у справі може бути підтверджено як довіреністю, так і договором про надання правової допомоги.
Згідно з п.1 договору клієнт доручає, а адвокат, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання, в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження в судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, захищати права та законні інтереси клієнта, в обсязі та на умовах встановлених цим договором та за домовленістю сторін.
Сторони у розділі 3 договору визначили права сторін, зокрема, для виконання представницьких повноважень та захисту прав і законних інтересів адвокату надаються наступні повноваження:
- представляти і захищати права, свободи та інтереси клієнта у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, органах державної виконавчої служби та приватних виконавців, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами (п.3.1.2. договору);
- складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку (п.3.1.5. договору);
- бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг (п.3.1.7. договору);
Серед обов`язків клієнта, визначених у розділі 3 договору, сторони погодили, зокрема, своєчасно здійснювати оплату за надання правової допомоги в термін передбачений розділом 4 даного договору (п.3.4.1. договору).
Відповідно до п.4.1. договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатку 1 до цього договору.
Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг (п.4.5. договору).
Підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура (п.4.6. договору).
Згідно з п.5.1. договір набуває чинності з дати його підписання і діє протягом 12 наступних календарних місяців.
1) 11.06.2021 ознайомлення зі змістом позовної заяви Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради про стягнення заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій, вивчення матеріалів справи, з`ясування усіх обставин по справі №911/1672/21 у Господарському суді Київської області, проведення консультації клієнта щодо можливих варіантів вирішення існуючого спору, обрання тактики та стратегії захисту прав та законних інтересів клієнта (затрачений час 1 год., вартість за годину 1800,00 грн, загальна вартість 1800,00 грн);
2) 20.07.2021- аналіз чинного законодавства України зі спірних правовідносин, вивчення та аналіз судової практики щодо існуючого спору (аналогічних до правовідносин по справі №911/1672/21), написання відзиву на позовну заяву Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради про стягнення заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій по справі №911/1672/21 у Господарському суді Київської області (затрачений час 1 год., вартість за годину 2400,00 грн, загальна вартість 3600,00 грн);
3) 26.08.2021 участь у судовому засіданні по справі №911/1672/21 у Господарському суді Київської області (затрачений час 1 год., вартість за годину 2400,00 грн, загальна вартість 2400,00 грн);
4) 16.09.2021 - участь у судовому засіданні по справі №911/1672/21 у Господарському суді Київської області (затрачений час 1 год., вартість за годину 2400,00 грн, загальна вартість 2400,00 грн).
В письмових поясненнях на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу позивач звертає увагу на те, що в графі 1 таблиці акта від 29.09.2021 про надання правничої допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги №190 від 11.06.2021 визначено вартість послуги з ознайомлення зі змістом позовної заяви Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради, проведення консультації клієнта, яка становить 1800,00 грн, а в графі 2 таблиці акта - вартість послуги з аналізу чинного законодавства України та написання відзиву на позовну заяву, яка становить 3600,00 грн. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відзив на позовну заяву по суті містить лише вимогу про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій, тому розмір заявлених відповідачем до відшкодування витрат на професійну допомогу адвоката (ознайомлення з позовною заявою, вивчення законодавства та написання відзиву) є неспівмірним з фактично наданими послугами та значно завищеним.
Також позивач зазначає, що відповідно до графи 3,4 таблиці акта вартість погодинної участі в судовому засіданні по справі (26.08.2021 підготовче засідання та 16.09.2021) становить 2400,00 грн, за дві години 4800,00 грн, проте, враховуючи незначну тривалість таких судових засідань, розмір витрат на професійну правничу допомогу за участь в судових засіданнях не відповідає принципу співрозмірності відносно затраченого на них адвокатом часу.
З урахуванням наведеного та критерію розумності позивач просить суд зменшити розмір належних до стягнення з нього на користь відповідача витрат на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Як визначено ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають розподілу.
Відповідно до ч.1-4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру» встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, понесені стороною у справі витрати на професійну правничу допомогу адвоката не є безумовною підставою для їх відшкодування судом в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
З огляду на наведені в ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України критерії, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони (в даному випадку відповідача), відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Відповідно до ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ч.6 ст.129 Господарського процесуального кодексу України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Положеннями господарського процесуального законодавства з урахуванням висновків наведених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, передбачено право на відшкодування витрат на правову допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, чим спростовуються доводи відповідача про протилежне.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам у сукупності з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, розміру задоволення позовних вимог, обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку, що розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає відшкодуванню позивачем у даній справі, має бути зменшений.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на послуги адвоката суд враховує, що позов у справі №911/1672/21 задоволено частково, даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності і не передбачає дослідження і застосування адвокатом великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів. Як вбачається з матеріалів справи, остання за своєю суттю не відноситься до категорії складних та не викликає значного публічного інтересу, обсяг необхідних адвокатських послуг не є значним, справа призначалась за правилами загального позовного провадження, у справі проведено чотири судові засідання, жодне з яких не перевищило 10 хвилин, та з яких представник відповідача був присутнім на двох. Щодо процесуальних документів, адвокатом відповідача складено відзив на позов, який по суті не спростовує вимог позивача, а його заперечення зводяться лише до застосування до позовних вимог строку позовної давності, подано декілька клопотань про відкладення судового засідання та розгляду справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, а також додаткові пояснення щодо обчислення строку позовної давності, складення яких викликано здійсненими судом під час судових засідань роз`ясненнями відповідачу стосовно внесення змін до Цивільного кодексу України в частині продовження встановлених таким кодексом строків, і які (додаткові пояснення) за своїм змістом не вплинули на результат вирішення спору у справі №911/1672/21.
Отже, на думку суду, фактичний обсяг наданих у справі відповідачу адвокатських послуг не відповідає наведеному заявником їх обсягу та вартості.
З огляду на викладене, заява Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Промтехнік» від 01.10.2021 про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №911/1672/21 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині відшкодування за рахунок Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно в частині відшкодування решти заявлених відповідачем 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу заява задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.123, 126, 129, 221, 233-236, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
3. Відмовити у стягненні з Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради на користь Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Промтехнік» 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Додаткове рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, передбачених ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у строк, визначений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткового рішення складено 07.02.2022.
Суддя О.О. Третьякова