ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2021 р. Справа № 911/1322/21

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Харченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль

до Товариства з обмеженою відповідальністю Аерохендлінг

про стягнення 56 653,44 гривень

за участю представників:

від позивача: Мітченко К.В. (самопредставництво)

від відповідача: Степаненко М.Ю. (довіреність №01-16-13 від 18.06.2021)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль/позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю Аерохендлінг (далі ТОВ Аерохендлінг/відповідач) про стягнення 56 653,44 гривень, з яких: 49 212,88 грн основного боргу, 1 256,98 грн пені, 297,35 грн 3% річних, 964,94 грн інфляційних втрат та 4 921,29 грн 10% штрафу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2021 у справі №911/1322//21 прийнято позовну заяву Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль до розгляду та відкрито провадження, постановлено призначити розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 31.05.2021, встановлено сторонам строки, зокрема відповідачу для подання відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 31.05.2021.

31.05.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ТОВ Аерохендлінг просило відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Водночас у відзиві на позовну заяву відповідачем, на підставі ст. 90 ГПК України, поставлено питання позивачу та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.05.2021 у справі №911/1322//21, занесеною до протоколу судового засідання 31.05.2021, відкладено судове засідання на 22.06.2021.

22.06.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли: заява свідка щодо поставлених відповідачем питань та відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.06.2021 у справі №911/1322//21, занесеною до протоколу судового засідання 22.06.2021, відкладено судове засідання на 13.07.2021.

24.06.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях надійшли пояснення разом з доданими до них документами, які, з урахуванням ст. ст. 41, 50, 42, 161 Господарського процесуального кодексу України, судом залишено без розгляду, оскільки відповідні пояснення та документи подано особою, стосовно якої судом не поставлялась ухвала про залучення її до участі у справі як відповідного учасника, у тому числі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тоді як саме лише зазначення іншим учасником справи у поданих ним заявах відповідного процесуального статусу учасника справи не свідчить про автоматичне, поза межами процесуального порядку, набуття ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях статусу третьої особи.

13.07.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив, згідно яких відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.07.2021 у справі №911/1322//21, занесеною до протоколу судового засідання 13.07.2021, відкладено судове засідання на 26.07.2021.

26.07.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 26.07.2021 та 31.08.2021 у справі №911/1322/21, занесеними до протоколу судового засідання 26.07.2021 та 31.08.2021 відповідно, відкладено судове засідання на 31.08.2021 та 21.09.2021.

20.09.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.09.2021 у справі №911/1322//21, занесеною до протоколу судового засідання 21.09.2021, відкладено судове засідання на 12.10.2021.

27.09.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копії наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях №710 від 05.11.2020 «Щодо нарахування орендної плати на період карантину».

Враховуючи викладені у вказаному вище клопотанні причини неможливості подання відповідного доказу разом з відзивом на позов, суд дійшов висновку про прийняття до розгляду поданої відповідачем копії наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях №710 від 05.11.2020 «Щодо нарахування орендної плати на період карантину».

11.10.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.10.2021 у справі №911/1322//21, занесеною до протоколу судового засідання 12.10.2021, відкладено судове засідання на 02.11.2021.

У судовому засіданні 02.11.2021 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами судом оголошено про перехід до судових дебатів, по закінченні яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд

ВСТАНОВИВ:

12.01.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належать до державної власності №1752 (далі договір оренди), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно частину нежитлового приміщення №4.2.14 (7В), реєстраційний номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884 (далі - майно), загальною площею 14,1 кв.м., розміщене на четвертому поверсі пасажирського терміналу «D» за адресою: Київська обл., Бориспіль-7, Аеропорт, та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт Бориспіль" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 30.09.2015 і становить за незалежною оцінкою 909 120,00 грн без врахування ПДВ.

Згідно пп. 1.2., 3.1., 3.2., 3.3., 3.6., 10.1. та 10.4. договору оренди майно передається в оренду з метою розміщення офісу.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку вересень 2015 року 13 636,80 грн.

Нарахуваня ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Цей договір укладено строком на один рік, що діє з 12.01.2016 по 11.01.2017.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти державним майном, який надається на запит орендодавця.

Згідно підписаного сторонами 12.01.2016 акта приймання-передачі орендованого майна, за погодження балансоутримувача, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування визначене договором оренди нерухоме майно.

Копії вказаних вище договору оренди та акта приймання-передачі наявні в матеріалах справи.

Надалі, між орендодавцем та орендарем укладено ряд додаткових договорів про внесення змін до договору оренди щодо терміну його дії, зокрема згідно додаткового договору №4 від 03.03.2020 сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік до 11.01.2021 включно.

Водночас згідно додаткового договору №3 від 17.02.2019 сторони, зокрема, домовились пункт 1.1. розділу І та пункт 3.1. розділу 3 договору викласти в такій редакції:

- 1.1. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно частину нежитлового приміщення №4.2.14 (7В), що знаходться на четвертому поверсі пасажирського терміналу «D» площею 14,1 кв.м., реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884 (далі - майно), що розташована за адресою: Київська обл., Бориспіль-7, Аеропорт, та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт Бориспіль" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31.10.2018 і становить за незалежною оцінкою 1 057 475,00 грн без врахування ПДВ;

- 3.1. орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі методика), і становить за перший базовий місяць оренди жовтень 2018 року 15 862,13 грн без ПДВ.

Копії додаткових договорів до договору оренди наявні в матеріалах справи.

В обгрунтування поданого позову ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль зазначено, що в порушення договору оренди відповідач не сплатив позивачу, як балансоутримувачу, 30% орендної плати за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 49 212,88 грн.

Так, зі змісту наведеного у позові розрахунку суми основного боргу та наданих позивачем пояснень слідує, що виставлений до сплати у кожному місяці орендний платіж складається з суми 30% відповідного орендного платежу, визначеного у розмірі 100% згідно умов договору, та суми податку на додану вартість, нарахованого на повну суму (100%) орендного платежу, а саме:

- згідно рахунку-фактури №76/1978 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року виставлено до сплати 17 329,04 грн та 3 465,81 грн ПДВ, а всього 20 794,85 грн, з яких позивачем обраховано до сплати відповідачу 30% від 17 329,04 грн - 5 198,71 грн, що разом з сумою ПДВ - 3 465,81 грн, загалом складає 8 664,52 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/2152 від 31.11.2020 за листопад 2020 року виставлено до сплати 17 554,32 грн та 3 510,86 грн ПДВ, а всього 21 056,18 грн, з яких позивачем обраховано до сплати відповідачу 30% від 17 554,32 грн 5 266,30 грн, що разом з сумою ПДВ - 3 510,86 грн, загалом складає 8 777,16 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/2373 від 31.12.2020 за грудень 2020 року виставлено до сплати 17 712,31 грн та 3 542,46 грн ПДВ, а всього 21 254,77 грн, з яких позивачем обраховано до сплати відповідачу 30% від 17 712,31 грн 5 313,69 грн, що разом з сумою ПДВ - 3 542,46 грн, загалом складає 8 856,15 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/293 від 31.01.2021 за січень 2021 року виставлено до сплати 17 942,57 грн та 3 588,51 грн ПДВ, а всього 21 531,08 грн, з яких позивачем обраховано до сплати відповідачу 30% від 17 942,57 грн 5 382,77 грн, що разом з сумою ПДВ - 3 588,51 грн, загалом складає 8 971,28 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/628 від 28.02.2021 за лютий 2021 року виставлено до сплати 18 122,00 грн та 3 624,40 грн ПДВ, а всього 21 746,40 грн, з яких позивачем обраховано до сплати відповідачу 30% від 18 122,00 грн 5 436,60 грн, що разом з сумою ПДВ - 3 624,40 грн, загалом складає 9 061,00 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/880 від 31.03.2021 за березень 2021 року виставлено до сплати 18 430,07 грн та 3 686,01 грн ПДВ, а всього 22 116,08 грн, з яких позивачем обраховано до сплати відповідачу 30% від 18 430,07 грн 5 529,02 грн, що разом з сумою ПДВ - 3 686,01 грн, загалом складає 9 215,03 грн.

За доводами позивача вказані вище рахунки-фактури та відповідно оформлені акти приймання-здачі виконаних послуг згідно договору отримано відповідачем згідно реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів, копії яких разом з копіями вказаних рахунків-фактур та актів приймання-здачі виконаних послуг додано до позовної заяви.

Також, в підтвердження обставин здійснення відповідачем часткової оплати рахунку-фактури №76/1978 від 31.10.2020 на суму 4 332,26 грн відповідач надав копію карточки рахунка 361.76 за 01.01.2020-18.02.2021.

Отже, посилаючись на те, що відповідач свої грошові зобов`язання за договором оренди не виконав, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 49 212,88 грн основного боргу.

Своєю чергою відповідач не погодився із заявленим позовом з огляду на те, що ТОВ Аерохендлінг є компанією, яка здійснює наземне обслуговування повітряних суден, пасажирів та багажу у міжнародному сполученні, в підтвердження чого відповідачем надано копії сертифікатів №КВР-СКО-379-06 від 20.07.2018, №КВР-СКО-344-02 від 04.12.2017, №КВР-СКО-390-03 від 14.11.2018.

Водночас, враховуючи припинення здійснення міжнародних перевезень з 17.03.2020, як наслідок неможливість використання орендованих за договором приміщень, зокрема в терміналі «D», за доводами відповідача, він з березня 2020 року звертався до орендодавця та позивача з листами щодо перегляду розміру орендної плати та корегування виставлених рахунків на оплату, з огляду на:

- приписи ч. 6 ст. 762 та пункт 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, якими врегульовано звільнення орендаря від сплати орендної плати;

- введення з 12.03.2020 по всій території України карантинних обмежень внаслідок поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19 та постанову Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» №611 від 15.07.2020, згідно якої орендна плата відповідачу має нараховуватись у розмірі 50% від нарахованої за договором орендної плати;

- невідповідність вимогам законодавства виставлених на оплату відповідачу рахунків та актів приймання-здачі виконаних робіт.

Як зауважив відповідач, листом №50-02.02-4802 від 30.11.2020 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях зазначило про нарахування плати у розмірі 50% від орендної плати, тоді як позивач листом №19-22/1-358 від 29.07.2020 вказав про здійснення перерахунку орендної плати після отримання роз`яснень від орендодавця щодо застосування станову Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» №611 від 15.07.2020.

В підтвердження вказаних вище обставин відповідачем надано копії відповідних листів, а також копії наказу ТОВ Аерохендлінг №01-07/1-4 від 18.03.2020 «Про тимчасове зупинення господарської діяльності в пасажирському терміналі «D» аеропорту «Бориспіль», сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

В розрізі зазначеного вище, посилаючись на:

- місцезнаходження орендованого приміщення в пасажирському терміналі «D», який був закритий з 18.03.2020 по 14.06.2020;

- зупинення діяльності в пасажирському терміналі «D» та, відповідно, простій в господарській діяльності ТОВ Аерохендлінг;

- заборону на перебування працівників ТОВ Аерохендлінг в терміналі «D» в неробочий час та неможливість користування приміщеннями з 18.03.2020 по 14.04.2020;

- ч.ч. 4, 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, постанову Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» №611 від 15.07.2020, відповідач вважає, що він має право на звільнення від орендної плати в період з 17.03.2020 по 14.06.2020 та, відповідно, з 15.06.2020 і до закінчення карантину на зменшення орендної плати.

З огляду на вказане вище, здійснивши власний розрахунок орендної плати за березень 2020 року березень 2021 року, відповідач зазначив, що до сплати позивачу підлягало 45 456,75 грн, з яких за квітень, травень 2020 року орендна плата склала нуль гривень.

Водночас, враховуючи проведення з березня 2020 року по жовтень 2020 року оплат за договором оренди на загальну суму 64 248,51 грн, відповідач зауважив на виникненні переплати у сумі 18 791,76 грн, які є безпідставно набутими позивачем, що свідчить про відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем. В підтвердження вказаних обставин відповідач надав, зокрема, копії платіжних доручень.

З огляду на вказане вище відповідач просить відмовити у задоволенні вимог позивача.

Не погодившись із відповідними запереченнями відповідача, посилаючись на викладену у постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №915/1046/19 правову оцінку застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України, позивач зазначив, що за спірними у даній справі правовідносинами відповідач мав можливість використовувати орендоване приміщення та мав до нього доступ, оскільки тимчасові обмеження регулярних пасажирських перевезень не позбавляє відповідача права доступу до орендованого приміщення та його використання за цільовим призначенням для розміщення офісу.

Стосовно ж правових підстав для застосування постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» №611 від 15.07.2020, то позивач вказав, що практичною реалізацією такої постанови є зміна істотної умови договору зменшення орендної плати, що може бути здійснено лише з моменту внесення відповідних змін до договору у порядку, передбаченому приписами ст. 188 ГК України, ст.ст. 651-654 ЦК України, ч. 5 ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», пп. 127, 129-131 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483, тобто шляхом укладення письмового договору.

Водночас, за доводами позивача, постанова постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» №611 від 15.07.2020 не містить ані умов щодо відсутності необхідності укладення додаткових угод про зміну орендної плати, ані можливості змінити орендну плату на підставі листів орендодавця, як наслідок застосуванню підлягають вказані вище норми закону, що мають вищу юридичну силу по відношенню до відповідної постанови.

З огляду на зазначене вище позивач звернув увагу на те, що зміни до договору оренди щодо розміру орендної плати не вносились ані станом на момент порушення провадження у даній справі, ані на момент її розгляду.

Також позивач не погодився із доводами відповідача про припинення господарської діяльності, у тому числі на підставі наказу №01-07-14 від 06.04.2020, оскільки заборона перевезень авіаційним транспортом стосувалась не всіх осіб та категорій перевезень, а тимчасове обмеження перевезень не позбавило можливості відповідача використовувати орендоване приміщення, в якому не здійснювалось безпосередньо обслуговування пасажирів.

Стосовно ж порядку та режиму функціонування терміналу «D» позивачем, згідно наданих у заяві свідка відповідей на питання відповідача, зауважено про те, що:

- вказаний термінал не був зачинений, а доступ до приміщень у ньому здійснювався через пункт догляду на вході до терміналу «D», що працював цілодобово;

- представники орендодавця та позивача не прибували для здійснення обстеження орендованого приміщення на предмет його використання відповідачем, у тому числі в період з 17.03.2020 по 14.06.2020 та з 18.03.2021 по 31.03.2021.

До того ж, як зауважив позивач, між сторонами укладено договір про оформлення та видачу перепусток №02.4-14.3-11 від 12.02.2016 та, надалі, згідно відомостей з системи контролю та управління доступом ДП МА «Бориспіль» 401 працівник ТОВ Аерохендлінг у період з 30.04.2020 по 21.06.2020 проходили пункт догляду у пасажирському терміналі «D».

В підтвердження вказаного вище позивач надав копії договору про оформлення та видачу перепусток №02.4-14.3-11 від 12.02.2016 та роздруківки відомостей із СКУД за період 30.04.2020 по 21.06.2020, тоді як щодо відомостей із СКУД за період 12.03.2020 по 29.04.2020 позивач зазначив про немождивість надання такої інформації з огляду на зберігання її на сервері протягом одного року та видалення її, надалі, автоматично.

Щодо проведених відповідачем розрахунків, позивач зазначив, що такі платежі проведно відповідачем у повному обсязі, що свідчить про визнання заборгованості за рахунками за березнь 2020 року-вересень 2020 року у повному обсязі, тоді як такий період не є предметом розгляду у даній справі.

Згідно заперечень на вказані вище аргументи позивача відповідач зазначив, що сама лише можливість доступу до орендованого приміщення не свідчить про його використання відповідно до мети укладеного договору оренди, а перебування працівників на території аеропорту не свідчить про їх виключне перебування у терміналі «D», оскільки більшість працівників мали доступ як до вказаного терміналу, так і до терміналу «F».

Водночас доводи позивача про необхідність внесення змін до договору щодо розміру орендної плати відповідач заперечив з огляду на те, що відповідач ініціював внесення змін до договору шляхом:

- надіслання листа №01-12/1055 від 15.06.2020, до якого додавався проект додаткового договору щодо звільнення від сплати орендної плати в період закриття терміналу «D»;

- надіслання 18.03.2021 позивачу та орендодавцю заяви №01-12/104 про коригування орендної плати, до якої долучено проекти додаткових договорів щодо зменшення розміру орендної плати на 50% згідно постанови №611.

Як зауважив відповідач, орендодавець листом від 05.04.2021 №50-02.02-1540, посилаючись на роз`яснення Фонду державного майна України, повідомив його про відсутність необхідності в укладенні додаткових договорів для застосування знижки згідно постанови №611. Копія листа від 05.04.2021 №50-02.02-1540 наявна в матеріалах справи.

В розрізі зазначеного вище відповідач вказав, що відповідно до постанови №611 нарахування орендної плати у розмірі 50% здійснюється не внаслідок вольової дії орендодавця та/або балансоутримувача, а на підставі законодавчих положень та не ставиться в залежність від внесення змін до договору.

За доводами відповідача, пунктом 1291 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483, передбачено можливість надання орендної знижки на підставі наказу орендодавця без внесення змін до договору, що відповідно було і здійснено наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях №710 від 05.11.2020, копія якого наявна в матеріалах справи.

До того ж відповідач зазначив, що вказаний вище порядок надання орендної знижки та висновки про відповідне застосування норм права, зокрема постанови №611 викладено у постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №910/13397/20, яка підлягає врахуванню під час прийняття рішення у даній справі.

Стосовно наведеної вище позиції відповідача, зокрема про необхідність застосування викладених у постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №910/13397/20 висновків, позивач зазначив, що при прийнятті відповідної постанови судом не було враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі №3-19гс15 (№14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), від 29.03.2017 у справі №916/1689/15, а також у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №916/1578/15-г.

Так, на переконання позивача, викладені у вказаних вище постановах висновки підтверджують позицію позивача про те, що постанова №611 дає право зацікавленій стороні ініцювати внесення відповідних змін до договору, а згідно норм Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 28.10.2009 №28-рп/2009 положення постанови №611 не можуть змінювати або встановлювати інший, ніж передбачений законом, порядок внесення змін до договору, як наслідок до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України, ГК України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна», які мають вищу юридичну силу, ніж постанова №611.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.

Приписами ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 283, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Об`єктом оренди можуть бути, зокрема, державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до приписів ч. ч. 1, 3, 5 ст. 762, ст. 629 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Договір є обов`язковим для виконання.

З огляду вказаного вище, суд дійшов висновку, що підписання договору оренди відповідачем та користування ним в жовтні-грудні 2020 року, січні-березні 2021 року орендованим майном в силу законодавчих приписів і договірних положень, зокрема пункту 3.6. договору оренди породжує для відповідача обов`язок по сплаті позивачу, як балансоутримувачу, 30% орендної плати, з урахуванням повної суми ПДВ, у передбачені договором строки, а саме до 15-го числа, включно, кожного із вказаних вище місяців.

Доводи відповідача стосовно відсутності у нього можливості користуватися орендованим майном з 18.03.2020 по 14.06.2020 визнаються судом неспроможними, позаяк вказані обставини знаходяться поза часовими межами виникнення спірних правовідносин, тоді як відповідачем не заперечено та не спростовано, у тому числі шляхом подання відповідних доказів, обставин безперешкодного користування орендованим майном у жовтні-грудні 2020 року, січні-березні 2021 року.

В розрізі наведеного вище суд вважає за необхідне зазначити, що:

- неможливість використання орендованого майна, тобто повна відсутність доступу до орендованих приміщень не є тотожною неможливості здійснювати звичайну господарську діяльність у таких приміщеннях з метою отримання прибутку в очікуваному розмірі;

- запровадження Кабінетом Міністрів України обмежувальних заходів під час карантину (у тому числі заборона роботи, яка передбачає приймання відвідувачів) само по собі не свідчить про принципову неможливість використання відповідачем орендованого майна у розумінні частини 6 статті 762 ЦК України;

- відповідач доказово не підтвердив обставин повного припинення ним господарської діяльності, зокрема, внаслідок відсутності доступу до майна, у період карантину, у тому числі в жовтні-грудні 2020 року, січні-березні 2021 року, тобто у місяці, орендну плату за які заявлено до стягнення за поданим у даній справі позовом.

Стосовно ж розміру необхідної до внесення відповідачем у жовтні-грудні 2020 року, січні-березні 2021 року орендної плати слід зазначити таке.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Пунктом 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України установлено, що з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (з подальшими змінами та доповненнями) з 12.03.2020 на усій території України запроваджено карантин, який неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 22.04.2020 № 291, від 11.05.2020 № 349, від 20.05.2020 № 392, від 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236 та станом на момент розгляду даної справи не припинено.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» передбачено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі:

50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

Згідно пункту 1 додатку №2 до вказаної вище постанови №611 - "Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків", до цього переліку включено, зокрема, орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

З огляду на вказане вище та визначену пунктом 1.2. договору оренди мету передачі майна в користування розміщення офісу, суд дійшов висновку, що відповідач має право на зниження орендної плати на 50 відсотків згідно пункту 1 додатку №2 до постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину».

Водночас, судом враховано, що наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 05.11.2020 №710 визначено, що на період дії карантину нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати таким орендарям, зокрема ТОВ "Аерохендлінг" (договір від 12.01.2016 №1752), що попри те не спростовує імперативно встановленого постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020:

- обов`язку орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину незалежно від того, чи звертався до орендодавця орендар з відповідною вимогою/проханням, чи ні;

- права на знижку щодо сплати орендної плати, виникнення якого не ставиться в залежність від наявності чи відсутності відповідного листа/рішення орендодавця.

В розрізі вказаного вище суд звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод про внесення змін до договору оренди, а нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 такої постанови, є державним регулюванням плати та виникає автоматично, в силу прямої норми закону і не потребує документального переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №911/354/21, від 21.09.2021 у справі №910/13158/20 та від 26.08.2021 у справі №910/13397/20.

Зазначеним вище спростовуються доводи позивача про можливість зменшення заявленої ним до стягнення орендної плати виключно лише у разі внесення змін до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди в частині зміни розміру орендної плати, а також про необхідність застосування норм ЦК України, ГК України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна», які мають вищу юридичну силу, ніж постанова №611, позаяк положеннями відповідної постанови зміни до договорів оренди не вносяться, а лише тимчасово на період дії карантину, здійснюється державне регулювання плати, зокрема шляхом її зменшення, що не є тотожним зміні розміру орендної плати, методика розрахунку та визначення якої залишилась незмінною.

Посилання ж позивача на постанови Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі №3-19гс/15 (№14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), від 29.03.2017 у справі №916/1689/15, постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №916/1578/15-г судом не приймаються до уваги, оскільки обставини у вказаних справах, зважаючи на відмінний зміст спірних правовідносин та фактично встановлені обставини у цих справах, не є подібними із обставинами даної справи, а отже не є релевантними для її вирішення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме у постановах Верховного Суду, тоді як саме по собі зауваження позивача на недоліки постанови Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №910/13397/20 та неврахування судом певних правових позицій є неспроможними, оскільки рішення суду касаційної інстанції у відповідній справі набрало законної сили з моменту його прийняття, є остаточним і оскарженню не підлягає.

Доводи позивача про необхідність врахування під час розгляду даної справи правової позиції, викладеної в рішенні Конституційного Суду України від 28.10.2009 №28-рп/2009, судом відхиляються, оскільки викладені у такому рішенні висновки Конституційного Суду України не стосуються спірних у даній справі відносин та не впливають на вказані вище висновки суду щодо застосування норм права саме до спірних у даній справі правовідносин.

Поряд з тим судом відхиляються посилання відповідача на приписи пункту 1291 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483, оскільки такий Порядок доповнено відповідним пунктом згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 28.04.2021, тобто після періоду виникнення спірних у даній справі правовідносин.

Отже, враховуючи встановлені судом вище обставини та зроблені судом висновки щодо необхідності зменшення відповідачу орендної плати на 50% згідно додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» від 15.07.2020 №611, суд дійшов висновку, що належною до нарахування та сплати відповідачем на користь позивача, як балансоутримувача, є орендна плата в розмірі 30% орендного платежу, визначеного у розмірі 100% згідно умов договору із зменшенням такого платежу на 50%, з урахуванням суми податку на додану вартість, нарахованого на відповідно зменшену суму орендного платежу, а саме:

- згідно рахунку-фактури №76/1978 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року - 8 664,52 грн та 1 732,90 грн ПДВ, з яких належних до сплати позивачу 30% - 2 599,36 грн, що разом з сумою ПДВ - 1 732,90 грн, загалом складає 4 332,26 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/2152 від 31.11.2020 за листопад 2020 року 8 777,16 грн та 1 755,43 грн ПДВ, з яких належних до сплати позивачу 30% 2 633,15 грн, що разом з сумою ПДВ - 1 755,43 грн, загалом складає 4 388,58 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/2373 від 31.12.2020 за грудень 2020 року 8 856,16 грн та 1 771,23 грн ПДВ, з яких належних до сплати позивачу 30% 2 656,85 грн, що разом з сумою ПДВ - 1 771,23 грн, загалом складає 4 428,08 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/293 від 31.01.2021 за січень 2021 року 8 971,29 грн та 1 794,26 грн ПДВ, з яких належних до сплати позивачу 30% 2 691,39 грн, що разом з сумою ПДВ - 1 794,26 грн, загалом складає 4 485,64 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/628 від 28.02.2021 за лютий 2021 року 9 061,00 грн та 1 812,20 грн ПДВ, з яких належних до сплати позивачу 30% 2 718,30 грн, що разом з сумою ПДВ - 1 812,20 грн, загалом складає 4 530,50 грн;

- згідно рахунку-фактури №76/880 від 31.03.2021 за березень 2021 року 9 215,04 грн та 1 843,01 грн ПДВ, з яких належних до сплати позивачу 30% 2 764,51 грн, що разом з сумою ПДВ - 1 843,01 грн, загалом складає 4 607,52 грн.

Так, з наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення №7 від 13.11.2020 слідує, що відповідачем на рахунок позивача сплачено 4 332,26 грн з призначенням платежу «по рахунку №76/1978 від 31.10.2020», тобто за жовтень 2020 року, а вказані обставини сторонами даної справи не заперечено та не спростовано.

Водночас, належних та допустимих доказів сплати відповідачем на рахунок позивача решти орендної плати за відповідно вказані вище місяці листопад 2020 року-березень 2021 року, у тому числі у відповідно розрахованому розмірі, суду не надано, тоді як долучені відповідачем платіжні доручення про сплату орендних платежів у повному, не зменшеному на 50% розмірі за попередні місяці судом не приймаються як докази оплати коштів за спірні у даній справі місяці, оскільки відповідні платіжні доручення містять призначення платежу щодо кожного із відповідно оплачених місяців, тоді як здійснення перевірки та встановлення розміру орендної плати за попередні місяці і самостійне визначення судом порядку зарахування коштів із визначеним призначенням платежу виходить як за межі предмету та підстав відповідного позову, так і за межі повноваження суду під час розгляду даної справи.

З огляду на вказане вище безпідставними визнаються судом взаємно суперечливі доводи відповідача про наявність переплати за договором оренди, як безпідставно отриманих позивачем коштів.

Отже, з урахуванням вказаного вище, арифметично правильна сума орендної плати за період користування відповідачем майном в жовтні-грудні 2020 року, січні-березні 2021 року загалом складає 26 772,58 грн, а тому, враховуючи сплату відповідачем 4 332,26 грн за жовтень 2020 року, арифметично правильна сума боргу складає 22 440,32 грн, як сума орендних платежів з листопада 2020 року по березень 2021 року.

Беручи до уваги наведене вище, оскільки станом на день прийняття рішення відповідач орендну плату за заявлений період користування майном балансоутримувачу сплатив частково, а також враховуючи встановлений судом арифметично привальний розмір боргу, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 49 212,88 грн основного боргу підлягає задоволенню, як така що доведена позивачем належними доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем, частково у розмірі 22 440,32 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням орендарем своїх грошових зобов`язань за договором оренди із внесення орендної плати балансоутримувачу та порушенням строків виконаня відповідного грошового обов`язку, позивач просить суд стягнути з відповідача:

- 4 921,29 грн 10% штрафу, нарахованого у порядку п. 3.8. договору оренди на 49 212,88 грн сукупної заборгованості за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року;

- 1 256,98 грн пені, 297,35 грн 3% річних, 964,94 грн інфляційних втрат, нарахованих:

з 16.11.2020 по 21.04.2021 на 4 332,26 грн заборгованості за жовтень 2020 року;

з 16.12.2020 по 21.04.2021 на 8 777,16 грн заборгованості за листопад 2020 року;

з 16.01.2021 по 21.04.2021 на 8 856,15 грн заборгованості за грудень 2020 року;

з 16.02.2021 по 21.04.2021 на 8 971,28 грн заборгованості за січень 2021 року;

з 16.03.2021 по 21.04.2021 на 9 061,00 грн заборгованості за лютий 2021 року;

з 16.04.2021 по 21.04.2021 на 9 215,03 грн заборгованості за березень 2021 року.

Заперечуючи проти вказаних вище вимог, відповідач зазначив, що позивач не є стороною договору оренди, а тому такий правочин не може вважатися правочином, вчиненим у письмовій формі між ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль та ТОВ Аерохендлінг щодо забезпечення 30% орендної плати пенею та штрафом згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, тоді як відсутні докази вчинення між сторонами інших правочинів для забезпечення відповідного зобов`язання зі сплати 30% орендної плати.

Отже, на переконання відповідача, у позивача відсутні підстави для стягнення сум пені та штрафу.

До того ж відповідач зауважив, що відповідають законодавчим вимогам суми орендної плати, на які позивачем здійснено відповідні нарахування, тоді як такі нарахування можуть здійснюватись лише на суми грошового зобов`язання, яке сторонам має право вимагати від боржника.

Також, посилаючись на п. 3.3. договору оренди, відповідач зауважив на безпідставність нарахування інфляційних втрат на суми орендної плати, які вже відкориговані на на індекс інфляції. Вказана позиція, за доводами відповідача, підтверджена у постановах Вищого господарського суду України від 24.11.2009 у справі №03/43-38, від 06.04.2010 у справі №40/300, від 12.07.2011 у справі №6/124, від 13.04.2016 у справі №903/784/15.

Крім того, заперечуючи проти нарахування сум пені, штрафу, 3% річних та інфляції, відповідач:

- з посиланням на ч. 4 ст. 612 ЦК України вказав на прострочення позивача, як кредитора, оскільки останній не привів нарахування орендної плати у відповідність з вимогами законодавства, що також, на думку відповідача, підтверджується у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/741/16 та від 12.02.2019 у справі №922/4927/15;

- з огляду на ч. 1 ст. 616 ЦК України зазначив про зменшення розміру збитків та неустойки, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора.

Не погоджуючись із вказаними вище запереченнями відповідача, позивач наголосив на відсутності у нього обов`язку з перерахування сум орендної плати та, як наслідок, відсутності обставин прострочення кредитора.

Також, на переконання позивача, рахунки ним виставлено правильно, а згідно п. 3.11 договору оренди наявні підстави для нарахування та стягнення з відповідача усіх заявлених сум, у тому числі неустойки.

Приписами ст. ст. 546, 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пункту 3.7 договору оренди орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Приписами ст. ст. 598, 599, 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вказані вище законодавчі приписи та обставини необхідності зменшення відповідачу орендної плати на 50%, а також проведення відповідачем 13.11.2020 оплати за жовтень 2020 року у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позивачем здійснено нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми, по сплаті яких відповідач не вважався таким, що прострочив грошове зобов`язання, а тому здійснював обрахунок відповідно заявлених до стягнення сум в межах вказаних позивачем періодів, з урахуванням відповідно встановлених обставин справи:

з 16.12.2020 по 21.04.2021 на 4 388,58 грн заборгованості за листопад 2020 року;

з 16.01.2021 по 21.04.2021 на 4 428,08 грн заборгованості за грудень 2020 року;

з 16.02.2021 по 21.04.2021 на 4 485,64 грн заборгованості за січень 2021 року;

з 16.03.2021 по 21.04.2021 на 4 530,50 грн заборгованості за лютий 2021 року;

з 16.04.2021 по 21.04.2021 на 4 607,52 грн заборгованості за березень 2021 року.

Оскільки арифметично правильний розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат, обрахований судом в межах заявлених позивачем періодів з урахуванням законодавчих приписів та обставин справи, складає 513,13 грн, 120,74 грн та 501,85 грн відповідно, вимоги позивавча про стягнення з відповідача 1 256,98 грн пені, 297,35 грн 3% річних, 964,94 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, відповідно, у розмірі 513,13 грн, 120,74 грн та 501,85 грн.

Доводи позивача щодо правомірності здійсненого розрахунку, зокрема в частині сум орендної плати, на яку нараховано пеню, 3% річних та інфляційних втрат, спростовуються встановленими вище судом обставинами на зробленими на їх підставі висновками, у тому числі і щодо арифметично правильних сум орендної плати.

Заперечення ж відповідача щодо неможливості нарахування інфляційних втрат на суми орендної плати, яка вже відкоригована на індекс інфляції, судом визнаються безпідставними, оскільки право на нарахування інфляційних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України виникає з моменту прострочення та триває до повного виконання грошового зобов`язання, тоді як згідно умов договору та Методики орендна плата за поточний місяць встановлюється шляхом коригування орендної плати за по передній місяць на індекс інфляції за наступний, а тому стягнення заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції у відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та індексація поточної орендної плати у відповідності до умов договору та Методики не є тотожними поняттями.

В розрізі зазначеного вище суд звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України орендна плата з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди, тоді як сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є правовим наслідком прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Решта ж доводів відповідача стосовно прострочення кредитора із відповідним посиланням на ч. 4 ст. 612, ч. 1 ст. 616 ЦК України визнаються судом неспроможними, позаяк відповідно до умов договору оренди момент виникнення обов`язку по сплаті орендної плати не ставиться в залежність безпосередньо від виставлення рахунку на оплату, а орендар не позбавлений права самостійно визначити суму орендної плати згідно умов договору і положень Методики та, проявляючи розумну обачність щодо власних договірних обов`язків, внести плату за користування майном.

Посилання відповідача, у тому числі і щодо питання нарахування інфляційних втрат, на правові позиції, викладені у постановах Вищого господарського суду України та Верховного Суду, відхиляються судом оскільки обставини у вказаних справах не є релевантними для вирішення даної справи, а оцінка відповідно спірних правовідносин здійснюється судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин конкретної справи.

Що ж до вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 921,29 грн 10% штрафу, нарахованого у порядку п. 3.8. договору оренди на 49 212,88 грн сукупної заборгованості за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року, слід зазначити таке.

З огляду на вказані вище судом приписи ст. ст. 546, 549, 551, 611 ЦК України неустойка, зокрема, штраф може стягуватись виключно у випадку, коли основне зобов`язання прямо забезпечено відповідною неустойкою у чинному договорі, тобто таке забезпечення встановлено за згодою сторін чи законом, а також якщо договором чи законом встановлено розмір відповідної штрафної санкції.

Так, положеннями пункту 3.8. договору оренди, на який як на правову підставу стягнення штрафу посилається позивач, передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Втім вказаний вище пункт договору оренди не встановлює відповідальності орендаря, тобто відповідача, у вигляді сплати штрафу за порушення останнім обов`язку по сплаті 30% орендної плати на користь позивача, як балансоутримувача, а тому, оскільки балансоутримувач не є стороною договору оренди, суд дійшов висновку, що відповідним договором не забезпечено таким видом неустойки як штраф виконання відповідачем зобов`язання перед позивачем.

Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що:

- господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну, а необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір. Відповідну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 (провадження № 12-117гс19);

- умовами договору оренди позивача не визначено, як відповідну управнену сторону такого правочину в частині забезпечення зобов`язання відповідача зі сплати 30% орендної плати на рахунок балансоутримувача, тоді як саме лише визначення пунктом 3.7. договору права балансоутримувача на отримання 30% орендної плати з урахуванням пені не свідчить про поширення відповідних умов і на пункт 3.8. договору та визначення отримувачем штрафу балансоутримувача.

Також, не встановлює відповідальності орендаря у вигляді сплати штрафу за порушення останнім обов`язку по сплаті 30% орендної плати на користь позивача і пункт 3.11. договору оренди, оскільки такий пункт містить загальне посилання на обов`язок орендаря сплатити до державного бюджету та балансоутримувачу заборгованість за орендною платою з урахування санкцій, що не свідчить про погодження сторонами договору оренди - ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та відповідачем забезпечення штрафом зобов`язання по сплаті саме балансоутримувачу 30% орендної плати.

Доказів же укладення між позивачем та відповідачем у письмовій формі іншого правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання перед балансоутримувачем за договором оренди не надано, як і не доводено забезпечення виконання такого зобов`язання законом.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як сплата штрафу, у тому числі у розмірі 10% згідно п. 3.8. договору оренди, за прострочення сплати балансоутримувачу 30% орендної плати, як наслідок про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 921,29 грн 10% штрафу.

Витрати позивача по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторін, позивача та відповідача, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Аерохендлінг (Бориспіль Міжнародний державний аеропорт, Бориспіль-7, Бориспільський р-н, Київська обл., 08301, ідентифікаційний код 32614518) на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ідентифікаційний код 20572069):

- 22 440 (двадцять дві тисячі чотириста сорок) грн 32 коп. основного боргу;

- 513 (п`ятсот тринадцять) грн 13 коп. пені;

- 120 (сто двадцять) грн 74 коп. 3% річних;

- 501 (п`ятсот одну) грн 85 коп. інфляційних втрат;

- 944 (дев`ятсот сорок чотири) грн 65 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.02.2022.

Суддя В.А. Ярема