ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Черкаси справа № 925/1016/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М. за участі представників сторін: позивача (в режимі відеоконференції) адвоката Машкіної В.М., відповідача - 1 не з`явились, відповідача - 2 не з`явились, відповідача 3 не з`явились, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ФА Інтертрейдінг Україна до Товариства з обмеженою відповідальністю Аграртехнобуд, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 2850998 грн. 15 коп.,

ВСТАНОВИВ:

26.07.2021 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю ФА Інтертрейдінг Україна звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом (вх. № 12351/21 від 02.08.2021) до Товариства з обмеженою відповідальністю Аграртехнобуд (далі відповідач-1), ОСОБА_1 (далі відповідач-2), ОСОБА_2 (далі відповідач-3), в якому просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь 1635573 грн. 98 коп. боргу, 949790 грн. 69 коп. пені, 265633 грн. 48 коп. 3 % річних, що разом становить 2850998 грн. 15 коп., та відшкодувати судові витрати.

Позов обгрунтовано тим, що 31.08.2018 року позивач, як постачальник, і відповідач-1, як покупець, уклали договір поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-310818, на виконання умов якого постачальник поставив, а відповідач-1 прийняв товар сільськогосподарську техніку (зернозбиральний комбайн DEUTZ-FAHR 6095 HTS, зернова жатка 7.2 м з автоконтролем DEUTZ-FAHR, візок для перевезення зернової жатки (5.4-7.2 м) DEUTZ-FAHR) загальна вартість якої складає 5771570 грн., еквівалентних 175000,00 євро. З метою забезпечення виконання договору поставки сільськогосподарської техніки №VAITUA-310818 від 31.08.2018 року, позивачем 05.09.2018 року укладено з другим і третім відповідачами договори поруки, а 06.09.2018 року з відповідачем-1 договір застави сільськогосподарської техніки, яка є об`єктом поставки по договору № VAITUA-310818 від 31.08.2018 року. Внаслідок порушення відповідачем-1 порядку розрахунків по договору поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-310818 від 31.08.2018 року, у відповідності до умов договору застави, за зверненням позивача приватним нотаріусом 16.01.2020 року вчинено виконавчий напис, яким звернено стягнення на заставне майно. За рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, з відповідача-1 на користь позивача підлягали задоволенню вимоги про стягнення прострочених платежів за період з 14.09.2018 по 16.01.2020 року у розмірі 4828421 грн. 96 коп., еквівалентних 179989,71 євро. При примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса у виконавчому провадженні приватним виконавцем стягнено і перераховано позивачу 2190374 грн. 18 коп. За рахунок отриманих коштів частково погашено основний борг (3809124,32 2190374,18), залишок боргу склав 1618750,14 грн., еквівалентних станом на 05.08.2020 року 49467,66 євро. Решту боргу, невідшкодованого зверненням стягнення на заставне майно, у розмірі:

49467,66 євро, еквівалентних 1635573,98 грн. (по курсу станом на 07.06.2021) основний борг;

3251,60 євро, еквівалентних 107509,27 грн. пеня за період з 08.12.2020 по 08.06.2021;

3593,55 євро, еквівалентних 118815,34 грн. 3% річних за період з 17.01.2020 по 08.06.2021;

25474,66 євро, еквівалентних 842281,42 грн. пеня з 14.09.2018 по 16.01.2020;

4440,49 євро, еквівалентних 146818,14 грн. 3% річних з 14.09.2018 по 16.01.2020, позивач просить стягнути солідарно з боржника (відповідача-1) і його поручителів (відповідачів-1 і 2) на свою користь. При вирішенні спору позивач просив суд врахувати правові висновки, викладені у постановах Великої палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 200/15135/14, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)від 13.03.2018 у справі № 415/2542/15-ц.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 05.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1016/21, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.09.2021 року.

Відповідачі-1 і 2, відповідно ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , подали суду 10.09.2021 року, 16.09.2021 року відзиви на позовну заяву (вх. №14580/21, № 14932/21, а.с. 99-102, 108-111), 21.09.2021 року засобами електронного зв`язку, 23.09.2021 року на паперових носіях заперечення на відповідь на відзив (вх. № 15124/21, а.с. 125-129, 134-142), 11.10.2021 року додаткові пояснення (вх. № 16157/21, а.с. 163-168), за змістом яких заперечували проти задоволення позовних вимог з мотивів безпідставності і необгрунтованості вимог. Свої заперечення відповідачі-1 і 2 мотивували припиненням їх поруки, що виникла із договорів від 05.09.2018 року, у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договорів поруки і, у зв`язку з цим, відсутністю спірного зобов`язання.

Позивач в особі свого представника подав суду 20.09.2021 року відповідь на відзив (вх. № 15061/21 а.с. 116-117), 01.10.2021 року засобами електронного зв`язку, 11.10.2021 року на паперових носіях додаткові пояснення (вх. № 15749/21 а.с. 155-156), за змістом яких спростовував доводи відповідачів-2 і 3, наведені у відзивах на позов, просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 23.09.2021 року підготовче засідання відкладено на 13.10.2021 року.

Ухвалою суду від 13.10.2021 року підготовче провадження у справі № 925/1016/21 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.10.2021 року.

В судових засіданнях 28.10.2021 року, 03.12.2021 року представник позивача позов з підстав, викладених у його заявах по суті справи, підтримала і просили суд задовольнити повністю, відповідачі явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, відповідачі-2 і 3 надіслали суду 04.11.2021 року, 18.11.2021 року репліки на паперових носіях (вх. № 17633/21, № 17633/21, а.с. 200, 204), в яких просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзивах на позовну заяву. Відповідач-1 відзив на позов не подав, причини неявки представника у судові засідання не повідомив, належним чином повідомлений про розгляд справи. В судовому засіданні 03.12.2021 року оголошено перерву до 06.12.2021 року.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідачів за наявними в ній матеріалами.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні 06.12.2021 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами заяви по суті справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

31.08.2018 року позивач - ТОВ ФА Інтертрейдінг Україна, як постачальник, і відповідач-1 ТОВ Аграртехнобуд, як покупець, в особі генерального директора Борщевського А.О., уклали договір поставки сільськогосподарської техніки №VAITUA-310818 (далі Договір №VAITUA-310818 а.с. 21-32), згідно з умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність сільськогосподарську техніку (товар) покупцю, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його ціну у розмірі передбаченому цим договором.

У Договорі №VAITUA-310818 його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2. найменування товару, його кількість, асортимент, ціна у гривні та її еквівалент в іноземній валюті, строки оплати та строки поставки встановлені в додатку № 1 (специфікація0, який є невід`ємною частиною цього договору. При поставці товару з нестандартним комплектом поставки,деталі щодо такого комплекту визначаються у специфікації;

п. 2.1. ціна договору встановлюється у специфікації. Ціна договору є загальна вартість товару, що підлягає поставці відповідно до цього договору. Сторони мають визначити ціну товару у гривні та її еквівалент в іноземній валюті у специфікації;

п.2.3. оплата товару здійснюється наступним чином:

п.п.2.3.1. перший платіж у розмірі зазначеному у специфікації повинен бути оплачений не пізніше наступного банківського дня від дати отримання покупцем рахунку від постачальника. У разі якщо Міжбанківська ставка на день зарахування грошей на рахунок постачальника збільшиться по відношенню до Міжбанківської ставки зазначеної ст.. 2.2. договору більше ніж на 1%, ціна договору в гривні, та першого платежу відповідно змінюється пропорційно автоматично;

п.п.2.3.2. сума чергового платежу, що підлягає сплаті за товар у гривні має бути еквівалентна сумі, що підлягає сплаті за товар в іноземній валюті, як зазначено в специфікації до договору, помноженої на Міжбанківську ставку, що діяла на 17.00 годину (GMT+2) дня, що передує дню фактичної оплати за товар покупцем;

п.п.2.3.3. оплата решти вартості товару повинна бути здійснена у розмірі та відповідно до графіку оплати, зазначеному у специфікації;

п.п.2.3.4. у випадку порушення покупцем графіку оплати, зазначеному у специфікації та застосування постачальником пені або штрафів у зв`язку з цим, черговість зарахування грошових коштів покупця у рахунок існуючих зобов`язань визначаються ст. 534 ЦК України;

п. 2.5. постачальник повинен мати у заставі товар до повної сплати покупцем вартості товару. У випадку невиконання покупцем всіх або частини своїх зобов`язань з оплати товару за цим договором, постачальник матиме право звернути стягнення на товар за нотаріально посвідченим договором застави товару, який сторони зобов`язані укласти;

п. 2.6. покупець повинен надати трьох поручителів для укладання договору поруки в якості додаткового забезпечення виконання покупцем своїх зобов`язань за цим договором;

п. 4.1.1 датою переходу права власності покупцю вважатиметься дата підписання акту прийому-передачі товару у місці поставки, зазначеного у специфікації до цього договору;

п. 5.2. договір набирає законної сили з моменту його підписання сторонами та діятиме до його повного виконання;

п. 7.3. покупець несе відповідальність за необґрунтовану затримку оплати товару, шляхом сплати пені, що дорівнює розміру подві йної облікової ставки НБУ, яка діє у відповідний момент часу, стосовно суми простроченої заборгованості, за кожен день затримки;

Договір №VAITUA-310818 підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками.

До Договору №VAITUA-310818 сторони уклали:

Додаток № 1 Специфікацію (а.с. 33) в якій погоджено поставку товару сільськогосподарської техніки, а саме: одного зернозбирального комбайну DEUTZ-FAHR 6095 HTS вартістю 150000,00 євро, що становить 4947060 грн.; одної зернової жатки 7.2м з автоконтролем DEUTZ-FAHR вартістю 19000,00 євро, що становить 626627 грн.60коп.; одного візку для перевезення зернової жатки (5.4-7.2 м) DEUTZ-FAHR вартістю 6000,00 євро, що становить 197882 грн.40коп.; всього на загальну суму в т.ч. з ПДВ 5771570 грн., що еквівалентно 175000,00 євро.

В додатку № 1 сторонами погоджено зокрема:

строк поставки товару до 07.09.2018 року включно за умови 7,5% передоплати щодо поставки погоджених товарів;

графік оплати товару: 7,5 % попередньої оплати до 03.09.2018 року у розмірі 13125,00 євро, що еквівалентно 432867 грн. 75 коп.; 12,5 % черговий платіж до 14.09.2018 року у розмірі 21875,00 євро, що еквівалентно 721446 грн. 25 коп.; 11 % черговий платіж до 01.10.2018 року у розмірі 19250,00 євро, що еквівалентно 634872 грн. 70 коп.; 23 % черговий платіж до 01.11.2018 року у розмірі 40250,00 євро, що еквівалентно 1327461 грн. 10 коп.; 23 % черговий платіж до 01.12.2018 року у розмірі 40250,00 євро, що еквівалентно 1327461 грн. 10 коп.; 23 % остаточний розрахунок до 20.12.2018 року у розмірі 40250,00 євро, що еквівалентно 1327461 грн. 10 коп.

Також сторонами укладено Додаток № 2 Гарантійний поліс (а.с. 35-370

05.09.2018 року на виконання Договору №VAITUA-310818 і специфікації, позивач передав відповідачу-1, а останній прийняв товар за актом приймання-передачі на суму 5771570 грн. (а.с. 38).

06.09.2018 року між позивачем - ТОВ ФА Інтертрейдінг Україна, як заставодержателем, і відповідачем-1 ТОВ Аграртехнобуд, як заставодавцем, укладено договір застави (далі Договір застави, а.с. 40-48), щодо забезпечення належного, повного та своєчасного виконання заставодавцем забезпеченого зобов`язання за основним договором - договором поставки сільськогосподарської техніки №VAITUA-310818 від 31.08.2018 року шляхом передачі заставодержателю рухомого майна, яке є власністю заставодавця на підставі акту приймання-передачі товару від 05.09.2018 року; предметом застави є зернозбиральний комбайн DEUTZ-FAHR 6095 HTS, зернова жатка 7.2м з автоконтролем DEUTZ-FAHR, візок для перевезення зернової жатки (5.4-7.2 м) DEUTZ-FAHR (п.п.1.1., 2.1.1.)

Відповідно до п. 3.1.1. сторони оцінили предмет застави 5771570 грн., що еквівалентно 175000,00 євро, по курсу визначеному основним договором на дату його підписання.

Згідно з п.п. 10.1., 10.1.1., 10.1.2. Договору застави підставою для звернення стягнення на предмет застави є одна або декілька подій чи умов; заставодавець своєчасно або належним чином не виконує всі або частину забезпечених зобов`язань; заставодавець своєчасно або належним чином не дотримується та не виконує будь-якого обов`язку, умови, домовленості або зобов`язання, що передбачені цим договором або основним договором.

Пунктом 11.3. Договору застави сторони погодили, що звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку проводиться на вибір застовадержателя шляхом передачі заставодержателю права власності на предмет застави, або продажу заставодержателем від імені заставодавця предмета застави будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі-продажу, в порядку, зазначеному нижче, за виконавчим написом нотаріуса, або іншим чином відповідно чинного законодавства.

Договір застави підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В . та зареєстровано в реєстрі за №1262.

05.09.2018 року між позивачем - ТОВ ФА Інтертрейдінг Україна, як кредитором, та відповідачами-2 і 3 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як поручителями, укладено договори поруки (а.с. 54-56, 58-61), предметом яких є солідарне зобов`язання поручителів перед кредитором за виконання зобов`язань боржника ТОВ Аграртехнобуд щодо оплати вартості сільськогосподарської техніки в сумі еквівалентній 161875,00 євро, що на дату підписання складало 5338702 грн. 25 коп., які виникли за договором поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-310818 від 31.08.2018 року.

У Договорах поруки його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 2.1. поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання за основним договором щодо оплати решти вартості товару в розмірі 5338702 грн. 25 коп., що еквівалентно 161875,00 євро;

п. 2.3. поручитель відповідає за виконання інших грошових зобов`язань за основним договором в тому числі, але не виключно за сплату боржником пені, що дорівнює розміру подвійної облікової ставки НБУ, стосовно суми простроченої заборгованості за кожен день затримки;

п. 3.1. порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання;

п. 4.1. у разі порушення боржником зобов`язання за основним договором поручитель зобов`язується виконати за боржника зобов`язання останнього у 5-денний термін з дня отримання вимоги від кредитора;

п. 5.1. у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання0 боржником обов`язку за основним договором, кредитор вправі звернутись із вимогою про виконання як до боржника так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором;

п. 7.1. договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами , скріплення печатками сторін та нотаріального посвідчення і діє до моменту припинення поруки.

Договори поруки підписані представниками сторін, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В . та відповідно зареєстровані в реєстрі за № 1261, № 1252.

16.01.2020 року, за зверненням позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем-2 ТОВ Аграртехнобуд своїх зобов`язань щодо оплати товару за договором поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-310818 від 31.08.2018 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. вчинено виконавчий напис № 57, яким звернено стягнення на предмет застави: зернозбиральний комбайн DEUTZ-FAHR 6095 HTS, зернова жатка 7.2м з автоконтролем DEUTZ-FAHR, візок для перевезення зернової жатки (5.4-7.2 м) DEUTZ-FAHR за, посвідченим (а.с. 49-50). Стягнення проведено за період з 14.09.2018 року по 16.01.2020 року, за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ ФА Інтертрейдінг Україна боргу, що є еквівалентним 141993,22 євро, та станом на 16.01.2020 року складає 3809124 грн. 32 коп., інфляційних нарахувань, що є еквівалентним 8081 євро, та станом на 16.01.2020 року складає 216790 грн. 83 коп., пені, що є еквівалентним 25474,66 євро, та станом на 16.01.2020 року складає 683385 грн. 78 коп., 3% річних, що є еквівалентним 4440,49 євро, та станом на 16.01.2020 року складає 119121 грн. 03 коп. та разом еквівалентно 179989,71 євро, що станом на 16.01.2020 року становить 4828421 грн. 96 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 06.08.2020 року виконавче провадження № 61934493 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 57 від 16.01.2020 року про звернення стягнення на заставне майно, на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено, однак коштів від реалізації заставного майна недостатньо для задоволення вимог стягувача в повному обсязі (а.с. 51-52).

Із повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 13.05.2021 року № 9360 на запит позивача вбачається, що в ході примусового виконання виконавчого напису № 57 від 16.01.2020 року в межах виконавчого провадження № 61934493 позивачу перераховано кошти у сумі 2190374 грн. 18 коп. (а.с. 53)

У зв`язку з нездійсненням відповідачем-1 у встановлений Договором-№VAITUA-310818 строк оплати за отриманий товар 06.12.2019 року позивач направив відповідачу-1 претензію № П-0612/ про сплату заборгованості у розмірі 205723,56 євро з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних, пені (а.с. 64-67, докази направлення а.с.69). Претензія позивача отримана відповідачем-1 12.12.2019 року, однак залишена ним без відповіді і виконання.

03.06.2021 року позивач у зв`язку з нездійсненням відповідачем-1 у встановлений договором № VAITUA-310818 строк оплати за отриманий товар, звернувся до відповідачів-2 і 3 з вимогами про погашення заборгованості у розмірі 3460990 грн. 29 коп. з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних, пені (а.с. 70-71, 74-75, докази направлення а.с.72-73,76-77). Вимоги позивача залишені відповідачами-2, -3 без відповіді і виконання.

Отже, предметом позову у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідачів про примусове стягнення на підставі договору поставки сільськогосподарської техніки №VAITUA-310818 від 31.08.2018 року укладеного ТОВ ФА Інтертрейдінг Україна і відповідачем-1, та укладених на його виконання договорів поруки від 05.09.2018 року, укладених ТОВ ФА Інтертрейдінг Україна з відповідачами-2 і 3 - 1635573 грн. 98 коп. залишку основного боргу, 949790 грн. 69 коп. пені, 265633 грн. 48 коп. 3 % річних.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, положення про договір розділом ІІ книги 5 ЦК України, главою 20 ГК України, загальні положення про правочини розділом IV книги 1 ЦК України, загальні положення про зобов`язання, в тому числі поняття зобов`язання, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання передбачені розділом І книги 5 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, п.п. 5, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, передбачених законом, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до частин 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

При цьому приписи вказаної статті ЦК кореспондуються з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Вищенаведені норми віднесені до глави 16 розділу IV книги І ЦК України і врегульовують загальні положення про правочини, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ст. 524);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ч. 2 ст. 527);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч. 1, 2 ст. 533);

у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (ст. 534);

у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ст. 543);

виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546);

неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549);

у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1,2 ст. 554);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611);

боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612);

боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч.ч. 1-3 ст. 632);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);

договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639);

договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640).

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що 31.08.2018 року позивачем і відповідачем-1 в особі генерального директора Борщевського А.О., який є одночасно відповідачем-2 у даній справі, було укладено договір поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-310818.

В специфікації до Договору №VAITUA-310818 позивач та відповідач-1 погодили графік оплати товару, а саме: 7,5 % попередньої оплати до 03.09.2018 року у розмірі 13125,00 євро, що еквівалентно 432867 грн. 75 коп.; 12,5 % черговий платіж до 14.09.2018 року у розмірі 21875,00 євро, що еквівалентно 721446 грн. 25 коп.; 11 % черговий платіж до 01.10.2018 року у розмірі 19250,00 євро, що еквівалентно 634872 грн. 70 коп.; 23 % черговий платіж до 01.11.2018 року у розмірі 40250,00 євро, що еквівалентно 1327461 грн. 10 коп.; 23 % черговий платіж до 01.12.2018 року у розмірі 40250,00 євро, що еквівалентно 1327461 грн. 10 коп.; 23 % остаточний розрахунок до 20.12.2018 року у розмірі 40250,00 євро, що еквівалентно 1327461 грн. 10 коп.

Згідно п. 2.5. Договору № VAITUA-310818, постачальник повинен мати у заставі товар до повної сплати покупцем вартості товару. У випадку невиконання покупцем всіх або частини своїх зобов`язань з оплати товару за цим договором, постачальник матиме право звернути стягнення на товар за нотаріально посвідченим договором застави товару, який сторони зобов`язані укласти.

На забезпечення виконання умов договору поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-310818 від 31.08.2018 року позивачем 05.09.2018 року укладено з Борщевським А.О. і ОСОБА_2 договори поруки, які у справі є відповідачами-2 і 3 відповідно.

06.09.2018 року на виконання вимог п. 2.5. Договору № VAITUA-310818 позивач і відповідач-1 уклали договір застави, в п.п. 10.1., 10.1.1., 10.1.2., 11.3. якого позивач та відповідач-1 погодили, що підставою для звернення стягнення на предмет застави є одна або декілька подій чи умов: заставодавець своєчасно або належним чином не виконує всі або частину забезпечених зобов`язань; заставодавець своєчасно або належним чином не дотримується та не виконує будь-якого обов`язку, умови, домовленості або зобов`язання, що передбачені цим договором або основним договором; звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку проводиться на вибір застовадержателя шляхом передачі заставодержателю права власності на предмет застави, або продажу заставодержателем від імені заставодавця предмета застави будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі-продажу, в порядку, зазначеному нижче, за виконавчим написом нотаріуса, або іншим чином відповідно чинного законодавства.

Договір поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-310818 від 31.08.2018 року відповідачем -1 належним чином не виконано в частині своєчасної сплати коштів за отриманий товар відповідно до погодженого в специфікації графіку, у зв`язку з чим 16.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. за заявою позивача звернено стягнення на зернозбиральний комбайн DEUTZ-FAHR 6095 HTS, зернова жатка 7.2 м з автоконтролем DEUTZ-FAHR, візок для перевезення зернової жатки (5.4-7.2 м) DEUTZ-FAHR, що є об`єктом поставки по Договору №VAITUA-310818 та застави по Договору застави.

Період, за який нотаріусом проведено стягнення, визначено з 14.09.2018 року по 16.01.2020 року, за рахунок коштів отриманих від реалізації майна запропоновано задовольнити вимоги позивача - ТОВ ФА Інтертрейдінг Україна заборгованості за договором поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-310818 від 31.08.2018 року по простроченим платежам, у розмірі 4 828 421 грн. 96 коп., еквівалентних 179989,71 євро (по курсу міжбанку станом на 15.012020), і станом на 16.01.2020 року складаються з: 3809124,32 грн. (141993,22 євро) основного боргу; 216790 грн. 83 коп. (8081,34 євро) інфляційних нарахувань; 683385грн. 78 коп. (25474,66 євро) пені; 119121грн.03 коп. (4440,49 євро) 3% річних.

В межах виконавчого провадження № 61934493, відкритого за виконавчим написом № 57 від 16.01.2020 року реалізовано заставне майно та перераховано позивачу 2190374 грн. 18 коп.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем-1 свого зобов`язання зі сплати вартості поставленого позивачем товару, у позивача виникло право вимагати з відповідача-1 примусового виконання простроченого грошового зобов`язання в натурі щодо сплати решти основного боргу у розмірі 49467,66 євро, що з урахуванням п. 2.3.2. Договору № VAITUA-310818, по курсу, взятому станом на 07.06.2021 року, становить 1635573 грн. 98 коп., вимога позивача в цій частині ним доведена належними, та допустимими доказами, тому зазначена сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем також заявлено до стягнення з відповідачів на підставі п. 7.3. Договору № VAITUA-310818: 28726,26 євро, що становить 949790 грн. 69 коп. пені (3251,60 євро, що становить 107509 грн. 27 коп. за період з 08.12.2020 року по 08.06.2021 року та 25474,66 євро, що становить 842281 грн. 42 коп. за період з 14.09.2018 року по 16.01.2020 року) та на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 8034,04 євро, що становить 265633 грн. 48 коп. 3 % річних (3593,55 євро, що становить 118815 грн. 34 коп. за період з 17.01.2020 року по 08.06.2021 року та 4440,49 євро, що становить 146818грн. 14 коп. за період з 14.09.2018 року по 16.01.2020 року).

Пунктом 7.3. Договору № VAITUA-310818 позивач та відповідач-1 погодили, що покупець несе відповідальність за необґрунтовану затримку оплати товару, шляхом сплати пені, що дорівнює розміру подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у відповідний момент часу, стосовно суми простроченої заборгованості, за кожен день затримки.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При вирішенні спору в частині стягнення спірної суми пені суд керується приписами статей 549-552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229-232 (зокрема, абз. 3 ч. 2 ст. 231), 234 ГК України, роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» N 14 від 17.12.2013 року, умовами п.п. 7.3. Договору №VAITUA-310818.

З огляду на викладені обставини заяви, наведені норми законодавства і умови договору спірну вимогу позивача суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню у розмірі 25474,66 євро, що становить 842281 грн. 42 коп. за період з 14.09.2018 року по 16.01.2020 року. Щодо вимоги позивача про стягнення 3251,60 євро, що становить 107509 грн. 27 коп. за період з 08.12.2020 року по 08.06.2021 року суд відмовляє у її стягненні, оскільки розрахунок розміру пені позивачем проведено без дотримання норм ч. 6 ст. 232 ГК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок спірних сум 3% річних відповідає умовам Договору № VAITUA-310818, фактичним обставинам справи, їх розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно, тому і ці вимоги позивача суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у заявлених розмірах.

Щодо заперечення відповідачів-2,-3 про відсутності у них зобов`язань за Договором №VAITUA-310818 у зв`язку з припинення поруки, обумовленої договорами поруки від 05.09.2018 року, на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення вказаних договорів, суд зазначає наступне.

Пунктами п.п. 3.1., 4.1., 7.1. Договорів поруки позивач з відповідачами-2,-3 обумовили, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі порушення боржником зобов`язання за основним договором, поручитель зобов`язується виконати за боржника зобов`язання останнього у 5-денний термін з дня отримання вимоги від кредитора. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та нотаріального посвідчення і діє до моменту припинення поруки.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України із змінами, внесеними згідно із Законом України від 14.06.2016 р. N 1414-VIII (чинній на момент укладення договорів поруки), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Законом України від 03.07.2018 року N 2478-VIII, який набрав чинності 04.11.2018 року, частину 4 статті 559 ЦК України викладено в новій редакції та встановлено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Ця редакція ч. 4 ст. 559 ЦК України введена в дію з 04.02.2019 року.

Факт невиконання відповідачем-1 спірного зобов`язання за договором поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-310818 від 31.08.2018 року щодо оплати поставленого позивачем товару встановлено чинним виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. від 16.01.2020 року № 57, це зобов`язання відповідача-1 забезпечене порукою відповідачів-1 і 2, яка відповідно до умов п.п. 3.1., 4.1., 7.1. договорів поруки від 05.09.2018 року, укладених позивачем з відповідачами-2 і 3, норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, не є припиненою. Розрахунок розміру невиконаного спірного зобов`язання позивачем проведено з урахуванням розміру стягнення, проведеного у виконавчому провадженні № 61934493, відкритому на примусове виконання виконавчого напису № 57 від 16.01.2020 року, у розмірі 2190374 грн. 18 коп., відповідачами не спростований, тому вимогу позивача до відповідачів про солідарне стягнення суд визнає обґрунтованою, доказаною і такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення 107509 грн. 27 коп. пені за період прострочення з 08.12.2020 року по 08.06.2021 року, еквівалентних 3251,60 євро, суд відмовляє внаслідок її суперечності нормі ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів в Україні», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 45 Закону України від 02.06.2016 N 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

При вирішенні даного спору судом взяті до уваги посилання учасників справи на правові висновки Верховного Суду стосовно подібних правовідносин, наведені ними в обґрунтування позову і заперечень проти позову.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», також повинен застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту статей 13, 15, 16 ЦК України слідує, що право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Суд вправі застосувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен враховувати критерії «ефективності» таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 ст. 13 ЦК України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

З огляду на викладені обставини справи, наведені норми законодавства, суд вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ФА Інтертрейдінг Україна визнає обґрунтованими і з наведених у ньому підстав задовольняє частково, доводи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як відповідачів-2,-3 визнає необґрунтованими, та безпідставними.

Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив платіжним дорученням № 756 від 09.06.2021 року судовий збір у розмірі 48371 грн. 37 коп.

Даний спір є майновим, позивачем визначено ціну позову у сумі 2850998 грн. 15 коп., отже судовий збір становить 42764 грн. 97 коп. 1,5 відсотка ціни позову, у зв`язку з чим позивач заявив клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 5606 грн. 40 коп.

За приписами ч. 1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У зв`язку з внесенням позивачем судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, поданим клопотанням про повернення судового збору, йому підлягає поверненню з Державного бюджету України сплачений ним судовий збір в розмірі 5606 грн. 40 коп.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання позову пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 41152 грн. 33 коп., в дольовому порядку по 13717 грн. 44 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 234, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграртехнобуд», ідентифікаційний код юридичної особи 34614627, місцезнаходження: 19755, Черкаська обл., Золотоніський район, селище Пальміра, вул. Молодіжна, буд. 23, ОСОБА_1 , дата народження: код РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , дата народження: код РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФА Інтертрейдінг Україна», ідентифікаційний код юридичної особи 32708773, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22, 1635573 грн. 98 коп. боргу, 842281 грн. 42 коп. пені, 265633 грн. 48 коп. 3% річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграртехнобуд», ідентифікаційний код юридичної особи 34614627, місцезнаходження: 19755, Черкаська обл., Золотоніський район, селище Пальміра, вул. Молодіжна, буд. 23, ОСОБА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФА Інтертрейдінг Україна», ідентифікаційний код юридичної особи 32708773, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22 в дольовому порядку 41152 грн. 33 коп. судових витрат по 13717 грн. 44 коп. з кожного.

У задоволенні решти позову в частині вимог про стягнення 107 509 грн. 27 коп. пені, 1612 грн. 64 коп. судових витрат - відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ФА Інтертрейдінг Україна», ідентифікаційний код юридичної особи 32708773, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22, з Державного бюджету України 5606 (п`ять тисяч шістсот шість) грн. 40 коп. надміру сплаченого судового збору за платіжним дорученням № 756 від 09.06.2021 року.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.03.2022 року.

Суддя Грачов В.М.