ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2021 р. Справа№ 910/12211/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 22.12.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.10.2021 (повний текст складено 01.11.2021)

у справі №910/12211/21 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Вікторія"

до Київської міської ради

про внесення змін до договору,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ВІКТОРІЯ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач, скаржник) про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2012.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у встановлений строк не одержав від відповідача відповіді на пропозицію про зміну умов договору оренди земельної ділянки від 22.11.2012, які суперечать п. 4 ч. 1 ст. 416 Цивільного кодексу України, а тому позивач просить суд визнати укладеним з 06.07.2021 договір про внесення змін до вказаного договору оренди у викладеній позивачем редакції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано укладеним з 06 липня 2021 року між Приватним акціонерним товариством "ВІКТОРІЯ" та Київською міською радою Договір про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 20 листопада 2012 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), про що зроблено запис від 29 листопада 2012 року за № 72-6-00667 у книзі записів державної реєстрації договорів, в редакції викладеній в резолютивній частині рішення.

Стягнуто з Київської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "ВІКТОРІЯ" судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Київська міська рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 у справі №910/12211/21 скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Зокрема скаржник зазначає, що договір оренди земельної ділянки до якого пропонується внести зміни відповідає типовому договору оренди земельної ділянки, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №220. Київська міська рада висловила заперечення щодо змін до зазначеного договору, які оформлені листом від Департаменту земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) від 08.07.2020 №05716-16630.В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2021 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 у справі №910/12211/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 08.11.2021 по 19.11.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 у справі №910/12211/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12211/21.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/12211/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 у справі №910/12211/21. Призначено справу до розгляду на 22.12.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 у зв`язку перебування судді Тищенко О.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/12211/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2021 для розгляду справи №910/12211/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 у справі №910/12211/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю.

Позивач та відповідач з`явилися в судове засідання 22.12.2021 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

В судовому засіданні 22.12.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників учасників апеляційного провадження, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 20.11.2012 між Київською міською радою (Орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Вікторія" (Орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки (надалі у тексті також - Договір оренди земельної ділянки), який 29.11.2012 зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), про що зроблено запис за № 72-6-00667 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Згідно з п. 1.1 Договору оренди земельної ділянки, Орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 15.12.2011 № 947/7183, за Актом приймання-передачі передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або Земельна ділянка), визначену цим Договором.

У п. 2.1 вказаного Договору сторони погодили, що об`єктом оренди відповідно до цього Договору є Земельна ділянка з наступними характеристиками:

- місце розташування - вул. Миколи Василенка, 2 у Солом`янському районі м. Києва;

- розмір - 18 815 (вісімнадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) кв. м.;

- цільове призначення - для будівництва та експлуатації багатофункціонального комплексу з паркінгом;

- кадастровий номер - : 69:153:0021.

За Актом приймання-передачі земельної ділянки від 29.11.2012 Орендодавець передав, а Орендар прийняв у своє володіння та користування земельну ділянку, визначену Договором оренди земельної ділянки.

Право на виконання будівельних робіт з будівництва багатофункціонального комплексу з паркінгом за адресою: вул. Миколи Василенка, 2 у Солом`янському районі м. Києва виникло у Приватного акціонерного товариства "Вікторія" після видачі йому Державною архітектурно-будівельною інспекцією України Дозволу про початок виконання будівельних робіт від 31.08.2015 року № ІУ 04.

Тобто, земельна ділянка, на якій здійснюється будівництво Об`єкта містобудування на підставі дозволу на виконання будівельних робіт, має кадастровий номер :69:153:0021, якою орендар користується відповідно до договору оренди земельної ділянки від 20.11.2012, який 29.11.2012 зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), про що зроблено запис за № 72-6-00667 у книзі записів державної реєстрації договорів.

У п. 3.1 Договору оренди земельної ділянки визначено, що договір укладено на 15 (п`ятнадцять) років. (п. 3.1).

Абзацом 3 підпункту 11.4. п. 11 Договору оренди земельної ділянки передбачено право Орендодавця на одностороннє розірвання Договору, зокрема, в разі порушення Орендарем строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 8.4 Договору.

Підпунктом 8.4. п. 8 Договору оренди земельної ділянки передбачено обов`язок Орендаря завершити забудову Земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на невідповідність п.п. 8.4. п. 8 Договору оренди земельної ділянки від 20.11.2012 (кадастровий номер - :69:153:0021), а саме, положення щодо обов`язку Орендаря завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору, положенням ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та п. 4 ч. 1 ст. 416 Цивільного кодексу України.

14.06.2021 позивач звернувся до відповідача з пропозицією вих. № 14/06/21-1 внести зміни до діючої редакції Договору оренди земельної ділянки від 20.11.2012, укладеного між сторонами, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), про що зроблено запис від 29.11.2012 за № 72-6-00667 у книзі записів державної реєстрації договорів, а саме, внести зміни до п.п 8.4. п. 8 та п.п 11.4. п. 11 Договору оренди земельної ділянки, шляхом викладення їх в новій редакції:

- абз. 3 підпункту 8.4. пункту 8 Договору: «- Орендар зобов`язаний не допускати невикористання Земельної ділянки для забудови більше трьох років підряд;»;

- абз. 5 підпункту 11.4. п. 11 Договору: «- Договір може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою Орендодавця, із звільненням Орендодавця від відповідальності, згідно з Господарським кодексом України, в разі, коли Орендар використовує Земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично (протягом півроку) не сплачує орендну плату, здійснення без згоди Орендодавця відчуження права користування Земельною ділянкою третім особам, невикористання Земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд;».

Оскільки позивач не одержав від відповідача відповіді у встановлений ст. 188 Господарського кодексу України строк (до 05.07.2021 включно) на пропозицію про зміну умов Договору оренди земельної ділянки, позивач передав на вирішення господарського суду даний спір про визнання укладеним з 06.07.2021 Договору про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 20.11.2012.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що позивач та відповідач як сторони Договору визначили його умови на власний розсуд та прийняли на себе зобов`язання щодо його виконання. Крім того, цей договір відповідає Типовому договору оренди земельної ділянки, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог.

Розглянувши апеляційну скаргу Київської міської ради, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 Цивільного кодексу України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України "Про оренду землі" тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У ст. 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У п. 2.1 Договору оренди земельної ділянки визначено цільове призначення об`єкта оренди (земельної ділянки), а саме, для будівництва торговельно-офісного комплексу з паркінгом.

Умовами Договору оренди земельної ділянки, а саме, п.п. 8.1. п. 8. та п. 8.4. п. 8., сторони погодили, що Орендодавець має право вимагати від Орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з цим Договором, а Орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням.

Таким чином, в розумінні ст. 1 Закону України "Про оренду землі", ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, орендар як зобов`язаний, так і має право використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням протягом всього строку дії договору. Більше того, строк дії договору є істотною умовою договору оренди землі відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

У п. 3.1 Договору оренди земельної ділянки визначено, що договір укладено на 15 (п`ятнадцять) років. (п. 3.1).

Абзацом 3 підпункту 11.4. п. 11 Договору оренди земельної ділянки передбачено право Орендодавця на одностороннє розірвання Договору, зокрема, в разі порушення Орендарем строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 8.4 Договору.

Підпунктом 8.4. п. 8 Договору оренди земельної ділянки передбачено обов`язок Орендаря завершити забудову Земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору.

Відповідно до умов Договору оренди земельної ділянки сторонами погоджено, що строком його дії є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія (закінчення дії договору), яка має юридичне значення. Натомість, існування в Договорі умови, згідно з якою Орендар зобов`язаний завершити забудову Земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, і невиконання зазначеного обов`язку є підставою для дострокового припинення дії договору в односторонньому порядку, є не що інше, як закріплення в Договорі терміну дії договору, а саме, визначення певного моменту у часі, з настанням якого пов`язана дія (закінчення дії договору), яка має юридичне значення. Адже, виконання Орендарем зобов`язання із завершення забудови земельної ділянки у термін, визначений підпунктом 8.4. п. 8. Договору суперечить істотній умові Договору, визначеній п. 3.1 Договору, а саме, його строку, оскільки сторона Договору має право виконати своє зобов`язання протягом саме встановленого строку договору, на яку він погодився під час узгодження істотних його умов.

Враховуючи викладене, використання Орендарем земельної ділянки за цільовим призначенням саме протягом строку дії договору є належним виконанням істотних умов Договору оренди земельної ділянки. Натомість, виконання обов`язку із завершення забудови земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією є визначенням терміну дії договору, що суперечить ст. 15 Закону України «Про оренду землі», оскільки даною нормою чітко встановлено, що істотною умовою Договору оренди землі є саме строк дії договору, а не термін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 416 Цивільного кодексу України право користування земельною ділянкою для забудови припиняється у разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд.

Тобто законом передбачена імперативна норма, яка фактично встановлює припинення права користування землею лише у разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд, та ця норма не може бути змінена сторонами в договірному порядку.

Отже, положення п.п. 8.1. та п.п. 8.4. п. 8 Договору оренди земельної ділянки суперечить пункту частини 1 статті 416 Цивільного кодексу України, а тому Договір у вказаній частині має бути приведений у відповідність закону.

Частина третя статті 124 Конституції України встановлює, що законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 188 Господарського кодексу України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Як вже встановлено колегією суддів, керуючись ст. 1, ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ст. 631 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України 14.06.2021 позивач звернувся до відповідача з пропозицією вих. № 14/06/21-1 внести зміни до діючої редакції Договору оренди земельної ділянки від 20.11.2012, а саме, внести зміни до п.п 8.4. п. 8 та п.п 11.4. п. 11 Договору оренди земельної ділянки, шляхом викладення їх в новій редакції:

- абз. 3 підпункту 8.4. пункту 8 Договору: «- Орендар зобов`язаний не допускати невикористання Земельної ділянки для забудови більше трьох років підряд;»;

- абз. 5 підпункту 11.4. п. 11 Договору: «- Договір може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою Орендодавця, із звільненням Орендодавця від відповідальності, згідно з Господарським кодексом України, в разі, коли Орендар використовує Земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично (протягом півроку) не сплачує орендну плату, здійснення без згоди Орендодавця відчуження права користування Земельною ділянкою третім особам, невикористання Земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд;».

Вказану пропозицію відповідач отримав 14.06.2021 (вх. № 08/13925), однак у встановлений ч. 3 ст. 188 ГК України, тобто до 04.07.2021 включно, відповіді позивачу не надав.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані твердження скаржника, що Київська міська рада висловила заперечення щодо змін зазначеного договору, які оформленні листом від Департаменту земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) від 08.07.2021 №05716-16630, оскільки по-перше відповідач був зобов`язаний надати свою відповідь до 04.07.2021, а по-друге даний лист взагалі відсутній в матеріалах справи.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Підсумовуючи викладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо визнання укладеним з 06.07.2021 Договору про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 20.11.2012 в редакції, викладеній позивачем.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 у справі №910/12211/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 у справі №910/12211/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021 у справі №910/12211/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/12211/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 17.01.2022. (після виходу судді Шаптали Є.Ю. та Яковлєва М.Л. з відпусток).

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв