РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.11.2021Справа № 910/8363/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Борисенка Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Державного підприємства "Укрліктрави" (вул. Бориса Грінченка, буд.1, м. Київ,01001, )

про стягнення 333 538,47 грн,

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Борисенко Олександр Вікторовича (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Укрліктрави" (далі - відповідач) про стягнення 333 538, 47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором №012/03-2020 оренди сільськогосподарської техніки від 12.03.2020 не повністю здійснив оплату усієї суми за вартість наданих послуг (передачі у строкове користування трактору марки К 701, 2017 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2 , заводський номер НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак - НОМЕР_4 та дискова борона БГР Солоха 6,7) та виконаних робіт, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 204 460, 00 грн основної заборгованості, 101 784, 00 грн пені, 6 784, 00 грн 3% річних та 20 509, 48 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

09.06.2021 на електронну пошту суду від позивача надійшла заява з доказами усунення недоліків позовної заяви.

10.06.2021 вказана заява також надійшла до загального відділу діловодства суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

15.07.2021 до відділу діловодства суду від Державного підприємства "Укрліктрави" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачем не був виставлений та направлений рахунок-фактура, а тому строк виконання зобов`язання відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України не настав, також акт повернення та акт надання послуг підписані не директором підприємства позивача, довідка№247 видана через півроку після надання послуг, тому не може підтвердити розмір надання послуг, позивачем нараховано пеню у розмірі більшому від граничного встановленого законом.

Разом з відзивом відповідачем також подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

15.07.2021 на електрону пошту суду від Фізичної особи-підприємця Борисенко Олександра Вікторовича надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що рахунки на оплату були виставлені відповідачу, проте їхня відсутність не звільняє відповідача від здійснення розрахунків, окрім того позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості, призначення почеркознавчої експертизи, на думку позивача, є недоцільним.

15.07.2021 вказана відповідь на відзив надійшла також до відділу діловодства суду.

27.07.2021 до відділу діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, відповідь на претензію позивача не може бути прийнято як належний та допустимий доказ, позивач не надав доказів надсилання рахунків відповідачу.

31.08.2021 до відділу діловодства суду надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 постановлено справу №910/8363/21 розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.09.2021.

13.09.2021 до відділу діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 підготовче засідання відкладено на 07.10.2021.

В судовому засіданні 07.10.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання про відмову в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Згідно з ч.1-2 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 98 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Статтями 76, 77 ГПК України, якими встановлено процесуальні критерії належності та допустимості доказів, передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи вирішується судом після вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

При цьому приписами статті 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів має свій зміст: визнання допустимості, належності, достовірності, вірогідності і взаємозв`язку всієї сукупності доказів.

Із врахування вище наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, оскільки не вбачає дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу 910/8363/21 до розгляду по суті на 03.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 відкладено розгляд справи по суті на 24.11.2021.

24.11.2021 до відділу діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника.

У судовому засіданні 24.11.2021 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити, в свою чергу представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце засідання повідомлявся належним чином.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

12.03.2020 між фізичною особою-підприємцем та Борисенком Олександром Вікторовичем (далі - позивач; орендодавець) та Державним підприємством "Укрліктрави" (далі - відповідач; орендар) укладено договір оренди сільськогосподарської техніки №012/03-2020, (далі - договір) за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець передає за плату орендареві у строкове користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування належну орендареві на праві власності технічно справну та обладнану належним чином наступну сільськогосподарську техніку:

1.1.1 трактор марки К 701, 2017 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2 , заводський номер НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак - НОМЕР_4 та дискова борона БГР Солоха 6, 7 (надалі іменується «с/г техніка»), орендар зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до п. 2.1. договору орендодавець зобов`язується передати с/г техніку в оренду орендареві в строк до 15.03.2020 за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. Строк оренди уточнюється в залежності від наявних площ обробітку, погодних умов тощо, але завершується датою повернення орендарем с/г техніки з оренди за відповідним актом.

Згідно з пунктом 3.1. договору орендна плата за 1 гектар роботи складає 510 грн 00 коп. з ПДВ.

Орендар зобов`язується сплатити орендодавцеві орендну плату протягом 3 банківських днів з моменту підписання акту повернення договору №12/03 2020 р. оренди сільськогосподарської техніки шляхом перерахування коштів на рахунок орендодавця, вказаний в реквізитах договору на підставі рахунку-фактури (п. 3.2. договору).

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України (п. 7.1. договору).

У випадку несвоєчасної оплати замовником вказаної в договорі суми згідно виконаної. Замовник повинен сплатити виконавцю пеню в розмірі 10% від неперерахованої суми за кожен день розрахунку (п. 7.2. договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, та діє до 31.12.2020, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.1. договору).

Згідно акту прийому-передачі до договору №12.03.2020 оренди сільськогосподарської техніки від 12.03.2020 та акту повернення до договору №12.03.2020 оренди сільськогосподарської техніки від 12.03.2020 трактор марки К 701, 2017 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2 , заводський номер НОМЕР_3 , реєстраційний номерний знак - НОМЕР_4 та дискова борона БГР Солоха 6, 7 були передані в оренду 12.03.2020 та повернуті 12.04.2020, с/г техніка у технічно справному стані, претензій одна до одної щодо предмету оренди сторони не мають, загальна вартість оренди трактора за дискування 1000 га складає 510 000 грн, 00 коп. з ПДВ.

Актом про надання послуг №17 від 13.05.2020 сторони встановили, що виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): оренда сільськогосподарської техніки з екіпажем у кількості 946 га вартістю 482 460, 00 грн.

30.10.2020 директором Білопільської філії ДП «Укрліктрави» видано фізичній особі-підприємцю Борисенко Олександру Вікторовичу довідку про те, що з 15.03.2020 по 12.04.2020 в Білоцерківській філії ДП «Укрліктрави» трактором марки К-701 було задисковано 946 га ріллі.

Позаяк, відповідач свої зобов`язання щодо здійснення повної своєчасної орендної плати належним чином не виконав, сплативши лише 228 000, 00 грн, позивач звернувся до відповідача з претензією про оплату грошових коштів за договором оренди сільськогосподарської продукції, в якій просив погасити наявну заборгованість у місячний термін з дня отримання претензії.

На вказану претензію відповідач надав відповідь №23 від 23.03.2021, де просив продовжити строк виконання зобов`язання до 29.05.2021 включно, однак після цього сплатив лише 50 000, 00 грн згідно платіжного доручення №1508 від 22.04.2021, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступних висновків.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір є договором оренди (найму) а відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (частина 1, 3 статті 760 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 283 Господарського кодексу України унормовано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди може бути, зокрема і нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини 1 та 5 статті 762 ЦК України).

Приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що орендар зобов`язується сплатити орендодавцеві орендну плату протягом 3 банківських днів з моменту підписання акту повернення договору №12/03 2020 р. оренди сільськогосподарської техніки шляхом перерахування коштів на рахунок орендодавця, вказаний в реквізитах договору на підставі рахунку-фактури.

Разом з цим судом враховано, що рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/712/17 та від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також часткове здійснення відповідачем орендної плати з договором.

Відтак, з урахуванням з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів пункту 3.2. договору, строк виконання відповідачем зобов`язання зі сплати орендодавцеві орендної плати на момент розгляду справи настав.

Втім, як встановлено судом, відповідач, у встановлений договором строк, орендну плату в повному обсязі не здійснив, сплативши лише 278 000, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №773 від 26.03.2020 на суму 80 000, 00 грн, №792 від 09.04.2020 на суму 100 000, 00 грн, №860 від 08.05.2020 на суму 200 000, 00 грн, №874 від 13.05.2020 на суму 28 000, 00 грн, №1508 від 22.04.2021 на суму 50 000, 00 грн.

Тоді як, ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного здійснення орендної плати, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 204 460, 00 грн основного боргу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності, зокрема, сплати пені.

Пунктом 7.2. договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати замовником вказаної в договорі суми згідно виконаної. Замовник повинен сплатити виконавцю пеню в розмірі 10% від неперерахованої суми за кожен день розрахунку.

Відтак, оскільки відповідач своїх зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за договором не виконав, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та 7.2. договору позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня за договором у розмірі 101 784, 00 грн за період з 01.06.2020 по 04.06.2020 включно.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час, ст. 3 вказаного Закону закріплює, що розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, за приписами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки і відповідно, якщо розмір пені, встановлений договором, є меншим від подвійної облікової ставки НБУ застосовується розмір пені встановлений договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №917/889/17 та від 30.01.2019 у справі №904/631/18.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини та приписи Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", які є імперативними, належною сумою пені з заявлений позивачем період за розрахунком суду є 357, 53 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Окрім цього, оскільки за приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 6 784, 99 грн за період з 01.06.2020 по 21.04.2021 та інфляційні втрати у розмірі 20 509, 48 грн за період з червня 2020 року по квітень 2021 року.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд також прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у заявленому позивачем розмірі, оскільки він є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Крім того, позивач просить стягнути на його користь витрати в сумі 20 000, 00 грн на професійну правничу допомогу, яку він отримав від адвоката Сагаля Сергія Вікторовича.

Згідно з частин 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги б/н від 23.02.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Сагалем Сергієм Вікторовичем; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ЧН №108190 від 23.03.2021; акту виконаних робіт згідно договору про надання юридичних послуг б/н від 23.02.2021 на суму 20 000, 00 грн, квитанцію до прибуткового ордера б/н на суму 20 000, 00 грн.

Згідно умов пункту 2.1. укладеного договору про надання правничої допомоги адвокат зобов`язується надавати правову допомогу та представляти інтереси клієнта як сторони позивача в судах загальної юрисдикції, за позовом останнього до ДП «Укрліктрави» про стягнення заборгованості в розмірі 254 462, 00 грн та штрафних санкцій і пені згідно договору оренди сільськогосподарської техніки №012/03-2020 від 12.03.2020.

За змістом п. 2.3. договору про надання правничої допомоги клієнт за цим договором, зокрема, зобов`язується здійснити оплату адвокатського гонорару в розмірі на підставі погодженого розрахунку сам особисто чи через уповноважених осіб, а також судові і поштові витрати.

Актом виконаних робіт від 27.08.2021 згідно договору про надання юридичних послуг (правничої допомоги) б/н від 23.02.2021 сторони погодили, що виконавець повністю виконав взяті на себе зобов`язання по вищевказаному договору, а замовник прийняв їх. Всього використано 14 робочих годин 00 хв., на загальну суму 20 000, 00 грн. Виконано повністю, претензій та зауважень щодо надання юридичних послуг немає.

Вказаний акт підписаний сторонами без заперечень та скріплений печатками.

Відповідач у своєму клопотанні про зменшення витрат на оплату правової допомоги зазначає, що позивачем не надано доказів понесення витрат на оплату правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатом договір не містить фіксовану вартість наданих послуг або розмір погодинної оплати, та в акті виконаних робіт зазначено, що всього використано 14 робочих годин, при цьому не зазначена вартість однієї години роботи адвоката, до матеріалів справи не долучений погоджений розрахунок гонорару адвоката відповідно до умов цього договору, тому відповідно у позивача відсутні підстави для оплати послуг адвоката.

Стаття 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Відповідно до ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Дослідивши вказані документи, а також ті, що містяться в матеріалах справи, суд визнає підтвердженою належними та допустимими доказами суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн, надану позивачу адвокатом Сагалем Сергієм Вікторовичем.

Суд не враховує доводи відповідача про відсутність підстав для оплати послуг адвоката, зокрема через непогодження сторонами в договорі розміру такої оплати, оскільки актом виконаних робіт б/н від 27.08.2021 сторони встановили, що виконавець повністю виконав взяті на себе зобов`язання по договору, вартість яких склала 20 000, 00 грн, що, в свою чергу, відповідає змісту пункту 2.3. договору, та є фіксованою розміром обчислення гонорару.

Розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача а отже є визначеним (Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 та від 20.01.2021 у справі № 357/11023/18).

При цьому, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.01.2021 у справі №280/2635/20).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У своєму клопотанні про зменшення витрат на оплату правової допомоги відповідач не наводить підстав, згідно з якими заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу є надмірним та завищеним і судом таких не встановлено, а отже відповідає як принципам матеріального (договірного) права, так і процесуального права (оскільки висвітлює затрати по роботі адвоката у даній справі), що відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах від 25.04.2018 у справі №922/3142/17, від 02.05.2018 у справі №910/22350/16, від 11.06.2018 року у справі №923/567/17.

За таких обставин, враховуючи результати розгляду даної справи - часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність покладення на Державне підприємство "Укрліктрави" витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 13 918, 15 грн.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Борисенко Олександра Вікторовича задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Укрліктрави" (вул. Бориса Грінченка, буд.1 , м. Київ,01001, ) на користь Фізичної особи-підприємця Борисенко Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) основну заборгованість у розмірі 204 460 (двісті чотири тисячі чотириста шістдесят) грн 00 коп., пеню у розмірі 357 (триста п`ятдесят сім) грн 53 коп., 3% річних у розмірі 6 784 (шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн 99 коп., інфляційні втрати у розмірі 20 509 (двадцять тисяч п`ятсот дев`ять) грн 48 коп., витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 481 (три тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 67 коп., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 918 (тринадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн 15 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. на лікарняному підписання повного тексту рішення здійснюється після виходу судді з лікарняного.

Повний текст рішення складено та підписано 19.01.2022

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА