РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.10.2021Справа № 910/10228/21

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши Без виклику (повідомлення) представників учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "КИЇВ-ДНІПРОВСЬКЕ МІЖГАЛУЗЕВЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНТСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ"

про стягнення 124 067,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось ПрАТ "КИЇВ-ДНІПРОВСЬКЕ МІЖГАЛУЗЕВЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНТСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" про стягнення 124 067,00 грн, з яких 114 660,00 грн складає сума основної заборгованості, 4 110,33 грн - пеня, 4 288,29 грн - інфляційні збитки та 1 008,38 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, за твердженням позивача, виконанням відповідачем умов Договору № 1301/21 від 13.01.2021 про надання послуг з перевезення вантажів іншим рухомим складом та механізмом в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі 910/10228/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін та визначено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

Позивач та відповідач належним чином були повідомлені про відкриття провадження у справі.

Ухвала про відкриття провадження у справі була вручена уповноваженому представнику позивача 13.07.2021 та представнику відповідача - 12.07.2021, що підтверджено наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 900 та 919 відповідно.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних заяв, клопотань, заперечень або доказів сплати заборгованості до суду не подав.

Частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2021 між Виконавцем - Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Київ-Московської філії та Замовником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНТСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ» було укладено Договір № 1301/21 про надання послуг з перевезення вантажів іншим рухомим складом та механізмами (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець за рахунок Замовника надає послуги з перевезення вантажів іншим рухомим складом та механізмами (вагонами хопер-дозаторами) (надалі - Послуги) в кількості згідно «Акту приймання-передачі іншого рухомого складу та механізмів Замовнику», а Замовник здійснює оплату за надані Послуги відповідно до умов цього Договору.

Пунктами 3.1 - 3.2 Договору встановлено, що кількість іншого рухомого складу та механізмів для здійснення Послуг, їх номери, типи, дата та станція початку надання Послуг, дата та станція закінчення надання Послуг відображаються в Актах початку/закінчення надання Послуг (Додаток 4 і Додаток 5). Приймання та передача Послуг від Виконавця до Замовника оформляється Актом прийому-передачі Послуг, який складається Виконавцем на підставі фактично наданих Послуг та Актів початку/закінчення надання Послуг (при відчепленні іншого рухомого складу та механізмів згідно пунктів 2.2.12 та 2.4.8) та підписується Замовником.

Акт прийому/передачі Послуг складається Виконавцем щомісячно до 05 числа наступного за звітним, та протягом 5-ти календарних днів підписується Замовником.

Згідно з протоколом узгодження договірної ціни (Додаток № 1 до Договору), плата за послуги з перевезення вантажів іншим рухомим складом та механізмами (вагонами хопер- дозаторами) складає 650,00 грн. (шістсот п`ятдесят грн. 00 коп.) без ПДВ за один хопер-дозатор за одну добу. Сторони домовились, що ціна є динамічною і залежна від ринкових умов або інших факторів та визначена сторонами до 31.03.2021 року.

Оплата за надані Виконавцем Послуги здійснюється Замовником в національній валюті України на умовах 100 відсоткової попередньої оплати вартості Послуг на наступний місяць в термін до 28 числа поточного місяця на підставі рахунку Виконавця (п. 4.3 Договору).

Відповідно до акту приймання-передачі іншого рухомого складу та механізмів Замовнику від 22.01,2021, Виконавець передав, а Замовник прийняв інший рухомий склад та механізми у кількості три одиниці для перевезення сипучих вантажів.

Згідно з Актом № 1 початку надання послуг за Договором Сторони підтвердили, що стан вагонів хопер-дозаторів є задовільним, а дата початку надання послуг відраховується з 22.01.2021.

Згідно актів надання послуг № 17 від 31.01.2021 на суму 23 400,00 грн з ПДВ, № 40 від 01.03.2021 на суму 65 520,00 грн з ПДВ, № 41 від 21.03.2021 на суму 49 140,00 грн з ПДВ, Виконавець надав послуги Замовнику на загальну суму 138 060,00 грн з ПДВ.

22.03.2021 Позивач направив претензію Відповідачу за вих. № 149 з вимогою сплатити наявну заборгованість в термін до 31.03.2021. Разом з претензією Відповідачу було направлено рахунок № 22/03 від 22.03.2021, акт надання послуг № 41 від 21.03.2021 та акт звірки взаєморозрахунків. Відповідач отримав вищевказану претензію 29.03.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та фіскальним чеком про оплату.

Проте, за твердженням Позивача, яке не спростовано матеріалами справи, Відповідач залишив претензію без розгляду, а станом на дату звернення Позивача до суду лише частково оплатив надані Позивачем послуги, а саме в розмірі 23 400,00 грн, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2021 - 21.03.2021.

За таких обставин Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва за захистом свого порушеного права з позовною заявою про стягнення з відповідача 114 660,00 грн складає сума основної заборгованості, 4 110,33 грн - пеня, 4 288,29 грн - інфляційні збитки та 1 008,38 грн - 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (частина 1 статті 903 ЦК України).

Факт надання послуг Позивачем на загальну суму 138 060,00 грн з ПДВ підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних сторонами Актів надання послуг № 17 від 31.01.2021 на суму 23 400,00 грн з ПДВ, № 40 від 01.03.2021 на суму 65 520,00 грн з ПДВ, № 41 від 21.03.2021 на суму 49 140,00 грн з ПДВ.

Проте, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Відповідачем не здійснено оплату за надані Позивачем послуги згідно Договору на суму 114 660,00 грн.

При цьому, суд відзначає, якщо у договорі про надання послуг сторони визначили акт приймання-передачі виконаних робіт суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, то договір як джерело матеріального права у вирішенні спору підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 08.04.2014 у справі № 911/27/25/13-г.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1 та 2 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, доказів сплати наявної заборгованості суду не надав.

Враховуючи те, що загальна сума заборгованості за надані Позивачем послуги в розмірі 114 660,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, а строк виконання обов`язку оплати вартості наданих послуг станом на день розгляду вказаного спору настав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Позивача в частині стягнення суми основної заборгованості.

Стосовно заявленої до стягнення з відповідача пені в розмірі 4 110,33 грн, нарахованої на підставі пункту 5.3 Договору за період з 01.03.2021 по 15.06.2021 суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом вище, порядок нарахування пені та її розмір визначені сторонами у пункті 5.3 Договору.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку суми пені та встановлено, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведено з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення, тож заявлена позивачем вимога про стягнення суми пені в розмірі 4 110,33 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 1 008,38 грн трьох процентів річних та 4 288,29 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.03.2021 по 15.06.2021.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У зв`язку з наведеними обставинами суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно пункту 3 частини 4 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/13407/17.

З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "КИЇВ-ДНІПРОВСЬКЕ МІЖГАЛУЗЕВЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНТСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" про стягнення 124 067,00 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНТСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" (03022, місто Київ, ПРОВУЛОК КОЛОМИЙСЬКИЙ, будинок 20; ідентифікаційний код 37274878) на користь Приватного акціонерного товариства "КИЇВ-ДНІПРОВСЬКЕ МІЖГАЛУЗЕВЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ" (02092, місто Київ, ВУЛИЦЯ АЛМА-АТИНСЬКА, будинок 37; ідентифікаційний код 04737111) 114 660,00 грн (сто чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят гривень 00 копійок) основної заборгованості, 4 110,33 грн (чотири тисячі сто десять гривень 33 копійки) пені, 4 288,29 грн (чотири тисячі двісті вісімдесят вісім гривень 29 копійок) інфляційних збитків, 1 008,38 грн (одну тисячу вісім гривень 38 копійок) трьох процентів річних та 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23.01.2023.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ