ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2021 р. Справа№ 910/18914/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Гудько А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 (повний текст складено 16.06.2021)

у справі №910/18914/20 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

про стягнення 29 838 517,78 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про стягнення 29 838 517,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 5 про надання послуг з транспортування теплової енергії від 01.06.2017.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 в позові відмовлено.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження внесення змін до договору щодо зміни тарифу на транспортування теплової енергії.

Крім того, місцевим господарським судом відзначено, що відповідач у своїй діяльності у сфері теплопостачання зобов`язаний виконувати імперативні рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП), відтак правові підстави для застосування до нього тарифів, визначених у підзаконному нормативному акті виконавчого органу місцевого самоврядування, відсутні.

Також у відносинах між сторонами відповідач є теплогенеруючою організацією (виробляє теплову енергію) та теплопостачальною організацією (постачає теплову енергію споживачам), а позивач є теплотранспортуючою організацією.

З огляду на вищевикладене вбачається, що відповідач не є споживачем у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про теплопостачання", а відтак і відсутні підстави для застосування інших тарифів аніж ті, що визначені укладеним між сторонами договором про транспортування теплової енергії.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/18914/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а також висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що судом першої інстанції:

- неправильно застосовано межі принципу свободи договору, закріпленого у ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, положень абз. 2 ч.1 ст. 623 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 190 Господарського кодексу України, ч 1 ст. 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" щодо застосування державних регульованих цін";

- помилково застосовано принцип "належного урядування" до спірних правовідносин;

- помилково застосовано до спірних правовідносин законодавство, яке не регулює такі правовідносини, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Зокрема, заперечуючи проти доводів викладених позивачем у апеляційні скарзі, відповідач наголошує на тому, що за період з 01.05.2020 по 30.09.2020, з урахуванням вимог чинного законодавства України, позивачем та відповідачем в рамках існуючого договору про надання послуг з транспортування теплової енергії №5 від 01.06.2017 не може бути заснований інший тариф за надані послуги з транспортування теплової енергії, крім тарифу, який врахований у кінцевому тарифі на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та кінцевому тарифі на теплову енергію, що встановлені НКРЕКП для відповідача, та застосовуються останнім відповідно до укладених діючих договорів із споживачами, з дотриманням вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

З огляду на викладене, відповідач вважає, що у нього відсутні законні підстави застосувати з 01.05.2020 тарифи на транспортування теплової енергії (без урахування витрат на утримання та ремонт ЦТП) встановлені для позивача розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 23.04.2020 №636.

Короткий зміст письмової відповіді на відзив на апеляційну скаргу та узагальнення її доводів

У письмовій відповіді на відзив, позивач повністю підтримує доводи викладені у апеляційній скарзі.

Короткий зміст письмових пояснень на відповідь на відзив та узагальнення його доводів

Відповідач у письмових поясненнях з посиланням на судову практику вказує на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято на основі повного з`ясування всіх обставин справи, тобто без порушень норм процесуального права та із застосуванням саме тих норм матеріального права, які регулюють подібні правовідносини.

Короткий зміст письмових заперечень на пояснення відповідача та узагальнення їх доводів

Заперечуючи проти письмових пояснень позивач просить задовольнити апеляційну скаргу, врахувати вказані письмові заперечення при вирішенні даної справи, а також долучити до матеріалів справи заяву про врахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 06.11.2018 у справі №904/7024/17.

Короткий зміст письмових пояснень відповідача по суті доводів позивача та узагальнення їх доводів

У своїх письмових пояснення відповідач стверджує, що усі аргументи позивача зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, і на думку відповідача, не спростовують того факту, що сам договір є чинним і до нього не вносились будь-яких змін щодо застосування тарифу на транспортування теплової енергії чи інших умов порядку визначення вартості транспортування теплової енергії та того факту, що у договорі сторони керуються державними регульованими цінами, встановленими державним регулятором, органом наділеним владними повноваженнями - НКРЕКП у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Короткий зміст додаткових пояснень позивача та узагальнення їх доводів

Позивач вважає щодо доводи відповідача стосовно необхідності застосування до спірних правовідносин Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який не регулює спірні правовідносини, є безпідставними, оскільки не відносяться до предмету регулювання спірних правовідносин та не спростовують законність і обґрунтованість позовних вимог.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/18914/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 року у справі №910/18914/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 15.09.2021.

07.09.2021 від позивача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують наявність судових витрат, які позивач має сплатити, у зв`язку з розглядом даної справи.

15.09.2021 судове засідання не відбулося.

Після виходу суддів Михальської Ю.Б. та Разіної Т.І. з відпусток, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 призначено справу №910/18914/20 до розгляду на 04.10.2021.

04.10.2021 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла заява, в якій останній просить вирішити питання про судові витрати з урахуванням положень ст. 221 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 розгляд справи №910/18914/20 відкладено на 03.11.2021.

13.10.2021 від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшла заява про компенсацію (відшкодування) витрат на професійну правничу допомогу.

29.10.2021 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли заяви про залучення у якості третіх осіб Київську міську державну адміністрацію та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Також, 03.11.2021 від позивача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

В судовому засідання, яке відбулося 03.11.2021, заслухавши думку учасників сторін щодо заяв позивача про залучення у якості Київську міську державну адміністрацію та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, судовою колегією вищевказані заяви про залучення у якості третіх осіб залишені без розгляду з підстав ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вищезгадані заяви подані позивачем з пропуском строку, а також позивачем не було наведено поважних причин, за яких відповідні заяви не могла бути подані в строк зазначений в ухвалі суду апеляційної інстанції від 19.07.2021. Крім того будь-які заяви про поновлення строку на подання вищенаведених заяв позивачем не заявлялися.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду, занесеною до протоколу судового засідання від 03.11.2021, в судовому засіданні оголошено перерву на 01.12.2021.

01.12.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про витребування у НКРЕКП документів, на підставі яких відповідачем виконано розрахунок витрат на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання (позивача) і які подавалися відповідачем до НКРЕКП для встановлення відповідачу на спірний період (01.05.2020 - 30.09.2020) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування постачання.

Також у вказаному вище клопотанні позивач просив поновити процесуальний строк на подання ним цього клопотання про витребування доказів.

В судове засідання, яке відбулося 01.12.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав клопотання про витребування доказів.

Представник відповідача заперечував проти задоволення даного клопотання позивача.

Заслухавши думку учасників по справі, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, оскільки не вбачає підстав для поновлення процесуального строку на подання клопотання позивача, виходячи з того, що НКРККП розглянувши адвокатський запит від 05.11.2021, повідомила представника позивача про те, що протоколи відкритих обговорень (відкритих слухань) на місцях та протоколи відкритих обговорень (відкритих слухань) щодо схвалених проектів постанов НКРЕКП, з урахуванням вимог законодавства, не є інформацією з обмеженим доступом. Тому відповідно до положень ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" позивачу необхідно було сплати згідно рахунку послуги з копіювання 77 аркушів, про що позивачу стало відомо 11.11.2021.

Однак доказів щодо сплати рахунку за послуги з копіювання у розмірі 366,52 грн позивач не надав.

В судовому засіданні представники сторони підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.06.2017 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - підприємство, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - товариство, відповідач) було укладено договір № 5 про надання послуг з транспортування теплової енергії (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого підприємство зобов`язується транспортувати теплову енергію, яка виробляється товариством і постачається споживачам зони теплопостачання товариства, тепловими мережами, які перебувають у господарському віданні підприємства, а товариство зобов`язується оплачувати за послуги з транспортування теплової енергії у порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 4.1 договору тариф на транспортування теплової енергії за 1 Гкал встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

У пунктах 4.2 - 4.4 договору сторони погодили, що загальна сума вартості транспортування теплової енергії товариства за цим Договором складається із сум вартості щомісячного транспортування теплової енергії товариства мережами підприємства, яка визначається згідно з п. 4.7 Договору. Товариство зобов`язується до 8 числа місяця, наступного за звітним місяцем, надавати нарочно підприємству Форму № 2-НКП-тепло (місячна), що подається до НКРЕКП, підписану уповноваженою особою. Підприємство протягом 4 календарних днів після отримання Форми № 2-НКП-тепло (місячна) передає нарочно товариству Акт про надання послуг з транспортування теплової енергії у двох екземплярах. Товариство протягом 4 календарних днів розглядає проект Акту про надання послуг з транспортування теплової енергії за звітний місяць та підписує його зі своєї сторони і один примірник надсилає підприємству або у цей же строк надає обґрунтовані заперечення, з урахуванням пункту 3.3.3 договору.

У пункті 4.5 договору товариство зобов`язалось до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому здійснювалось транспортування теплової енергії, сплачувати підприємству 30 % від вартості місячного транспортування теплової енергії, який визначається на підставі прогнозного обсягу теплової енергії, передбаченого п. 1.2 Договору. Остаточну оплату за надані за відповідний місяць послуги з транспортування теплової енергії товариство здійснює протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту про надання послуг з транспортування теплової енергії за вирахуванням здійсненої попередньої оплати.

За змістом пункту 4.7 договору місячний обсяг теплової енергії, що транспортується тепловими мережами підприємства є фактичним корисним відпуском теплової енергії, обсяг якої встановлюється згідно з пунктом 1 (код рядка 005) Форми № 2-НКП-тепло (місячна).

Додатковою угодою № 1 від 01.06.2018 до договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31 травня 2019 року включно, а в частині розрахунків - до повного виконання. Якщо протягом 30 днів до терміну закінчення цього договору жодна із сторін не попередить письмово іншу сторону про намір його розірвати, договір вважається автоматично продовженим на тих же умовах на кожний наступний календарний рік.

Як зазначає позивач, листом від 07.05.2020 № 28АУ/01/1у/1/1657 він повідомив відповідача, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 636 від 23.04.2020 (далі - Розпорядження № 636) встановлено два тарифи на транспортування теплової енергії: 1) тариф на транспортування теплової енергії з урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів; 2) тариф на транспортування теплової енергії без урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів.

Листом від 27.05.2020 № 28/АУ/40/1848 позивач повторно повідомив відповідача про застосування встановлених розпорядженням № 636 тарифів з дня набрання ним чинності (з 01.05.2020) та про необхідність з 01.05.2020 надавати позивачу інформацію про обсяги транспортованої теплової енергії тепловими мережами за двома складовими: з урахуванням та без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів.

За твердженнями позивача, 11.06.2020 на його адресу надійшов лист від 03.06.2020 №09/1190, в якому відповідач в односторонньому порядку відмовився здійснювати розрахунки за послуги, що надаються позивачем за договором, за тарифами, встановленими Розпорядженням № 636.

Позивач зазначив, що у встановленому договором порядку ним було надіслано на адресу відповідача Акти про надання послуг з транспортування теплової енергії за період: травень-вересень 2020 року, від підписання яких відповідач відмовився, не заперечуючи проти обсягу наданих послуг, висловивши заперечення щодо вартості послуг, оскільки тариф на транспортування теплової енергії має встановлюватись НКРЕКП, відповідно до пункту 4.1 договору, та в структурі тарифу на теплову енергію відповідача експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії відповідача тепловими мережами інших суб`єктів господарювання враховано у розмірі 89,74 грн за 1 Гкал.

За доводами позивача, викладені у листах № 09/1354 від 03.07.2020, № 09/1447 від 17.07.2020, № 09/1617 від 13.08.2020, № 09/1847 від 18.09.2020 та № 09/2054 від 21.10.2020 пояснення не є обґрунтованими запереченнями до Актів про надання послуг з транспортування теплової енергії за спірний період, відтак, на думку позивача, датою погодження (підписання) відповідачем Актів про надання послуг з транспортування теплової енергії за період: травень-вересень 2020 року є наступний календарний день після спливу встановленого пунктом 4.4 Договору 4-денного строку для надання письмових заперечень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що протягом спірного періоду (01.05.2020 - 30.09.2020) він належним чином виконав зобов`язання за договором та надав відповідачу послуги з транспортування теплової енергії загальною вартістю 39 180 882,53 грн.

Проте відповідач, в порушення умов договору, оплатив надані позивачем послуги частково в сумі 9 342 364,75 грн, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 29 838 517,78 грн., що в свою чергу і стало причиною виникнення даного спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 в позові відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

З наведеного вище вбачається, що між сторонами виник спір щодо ціни послуг за договором та тарифу для розрахунку вартості таких послуг.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.04.2020 за №636, яке зареєстроване в Центральному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) 29.04.2020 за №81/84 та набуло чинності з 01.05.2020, встановлено, зокрема, тариф на транспортування теплової енергії з урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" для споживачів у розмірі 376,36 грн за 1 Гкал.

За доводами позивача, сторони договору мають застосовувати тариф на транспортування теплової енергії, зазначений у розпорядженні №636, незалежно від умов щодо оплати послуги транспортування, викладених у договорі.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи не підтверджується юридичний факт зміни сторонами умов договору, які є обов`язковими для сторін, що уклали такий договір. Таким чином, сторони не вчиняли жодних дій щодо зміни умов договору чи його розірвання.

Вимоги позивача про сплату сум за надані послуги із транспортування теплової енергії на умовах, що відмінні від встановлених у договорі, порушують принцип обов`язковості умов договору для його сторін.

Так, з умов договору вбачається, що оплата послуг з транспортування теплової енергії здійснюється на підставі тарифів, що встановлені НКРЕКП.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Таким чином, законом передбачено повноваження зі встановлення тарифів на послуги з постачання теплової енергії як НКРЕКП, так і органів місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством. Водночас, такі суб?єкти встановлюють тарифи для різного кола споживачів, тобто акти таких органів не розповсюджуються на тих самих осіб.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.

Із наведеного припису вбачається, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад встановлюють тарифи, зокрема на транспортування теплової енергії, за винятком тарифів, які встановлюються НКРЕКП. Отже, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад не уповноважень на встановлення тарифів для суб?єктів, що відносяться до сфери діяльності (відання) НКРЕКП.

Статтею 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" визначено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема, встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг.

Частиною першою ст. 2 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" передбачено, що органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є НКРЕКП.

Статтею 16 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що до повноважень НКРЕКП, належать, зокрема: розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; розроблення і затвердження методології (порядку) формування тарифів на теплову енергію у сфері теплопостачання для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках; ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування її тепловими мережами, постачання теплової енергії тощо.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що відповідач є юридичною особою, яка здійснює виробництво теплової енергії на підставі відповідної ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Статтею 10 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" передбачено, що тарифи на комунальні послуги формуються суб`єктами природних монополій та суб`єктами господарювання на суміжних ринках відповідно до порядків (методик), встановлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до цього Закону.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідач як теплогенеруюча організація є суб`єктом природної монополії.

Відповідно до п.п. 1.4, 1.5 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого постановою НКРЕКП від 25.06.2019 за №1174 (далі - Порядок № 1174), тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання - вартість вироблення, транспортування та постачання одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням витрат на покриття втрат ліцензіата, планованого прибутку, коригування витрат, які встановлюються НКРЕКП без урахування податку на додану вартість; структура тарифів - складові економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних із провадженням у планованому періоді ліцензованого виду діяльності у сфері теплопостачання, які групуються за статтями відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що затверджені Міністерством фінансів України, витрати на покриття втрат та коригування витрат. Тарифи для кожної категорії споживачів визначаються на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги" затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (далі - Порядок № 869), який визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води та застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Отже, тарифи, за якими відповідач здійснює свою діяльність, встановлюються НКРЕКП відповідно до Порядку №1174. У свою чергу, тарифи, за якими позивач здійснює свою діяльність, встановлюються Київською міською державною адміністрацією у відповідності до Порядку №869.

Частиною четвертою ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" регламентовано, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи.

З урахуванням наведеного, судова колегія зауважує на тому, що відповідач не є споживачем теплової енергії у розумінні положень Закону України "Про теплопостачання" під час виконання договору на транспортування теплової енергії, а позивач не є теплопостачальником за цим правочином щодо відповідача.

Окрім цього, слід зазначити, що у розумінні Закону України "Про теплопостачання" саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб`єктами відносин у сфері теплопостачання і, як наслідок, відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Також за положеннями п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" теплопостачання відноситься до сфери комунальних послуг і, відповідно, відповідач є теплопостачальною організацією та виконавцем комунальних послуг для споживачів його зони теплопостачання.

Таким чином, у відносинах між сторонами договору, відповідач є теплогенеруючою організацією (виробляє теплову енергію) та теплопостачальною організацією (постачає теплову енергію споживачам), надавачем комунальних послуг споживачам, а позивач, у свою чергу, є теплотранспортуючою організацією.

Для визначення фізичної чи юридичної особи як споживача послуги з такою особою має бути укладено договір із виконавцем комунальної послуги та теплова енергія, яка постачається такою послугою, має використовуватися для власних потреб (ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198).

Із наведеного вбачається, що відповідач, як теплогенеруюча організація не є споживачем у розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" за послугою транспортування теплової енергії позивачем, адже така послуга не споживається (отримується) самим відповідачем.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем не долучено до матеріалів справи належних і допустимих доказів того, що послуги за договором були використані відповідачем для власних виробничих технологічних потреб, а не у зв`язку з постачанням теплової енергії кінцевим споживачам.

З аналізу змісту Розпорядження №636 судова колегія приходить до висновку, що тарифи на транспортування теплової енергії, були встановлені та розповсюджуються саме на споживачів позивача, а відповідач, у свою чергу, не може вважатись споживачем таких послуг, а відтак і немає підстав для застосування тарифу, відмінного від закріпленого Договором.

Враховуючи те, що послуга транспортування теплової енергії, яка надається на підставі договору, не споживається самим відповідачем, то тарифи на такі послуги визначаються саме НКРЕКП відповідними нормативними актами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2018, справа № 904/7024/17: "відповідач (теплопостачальна організація) не є споживачем теплової енергії у розумінні ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" під час виконання спірного договору на транспортування теплової енергії, а позивач (теплотранспортуюча організація) не є теплопостачальником за спірним правочином щодо відповідача, а тому покладення обов`язків з оплати послуг за відповідним тарифом є незаконним та необґрунтованим".

Тариф, що закріплений у договорі, для обчислення вартості послуг транспортування теплової енергії відповідає тим тарифам, що визначені підзаконними актами НКРЕКП.

З огляду на те, що відповідачем було оплачено надані послуги за договором в повному обсязі на підставі тарифу, що встановлений відповідно до чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, про відсутність підстав для стягнення з відповідача додаткових грошових коштів на користь позивача.

Слід додатково наголосити, що місцевим господарським судом правильно встановлено відсутність спору між сторонами ані щодо обсягу наданих послуг, ані щодо строків оплати таких послуг.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не має перед позивачем заборгованості за договором, адже першим було оплачено послуги транспортування теплової енергії за ціною відповідно до тарифів, встановлених належним суб?єктом - НКРЕКП.

Крім цього, слід звернути увагу, що відповідач у період з 01.05.2020 по 30.09.2020 надавав власним споживачам послуги відповідно до умов чинних укладених договорів про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (укладені до 01.05.2019) та постачав теплову енергію для споживачів, відповідно до умов чинних укладених договорів на постачання теплової енергії (укладені після 01.05.2019).

Тарифи на послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води для споживачів, договори з якими укладено до 01.05.2019, встановлені чинною постановою НКРЕКП від 11.12.2018 за № 1823.

Тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання, послуги з постачання теплової енергії для споживачів, договори з якими укладено після 01.05.2019, встановлені постановою НКРЕКП від 14.01.2020 за № 77 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 17.03.2020 за № 623).

В структурі тарифів на теплову енергію відповідача (Додаток 1 до постанови НКРЕКП від 11.12.2018 за № 1823, від 14.01.2020 за № 77 в редакції постанови НКРЕКП від 17.03.2020 № 623) експлуатаційні витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами інших суб`єктів господарювання становлять 89,74 грн. за 1 Гкал без ПДВ.

Враховуючи вищенаведене, витрати на транспортування власної теплової енергії тепловими мережами позивача є складовою тарифу на теплову енергію, її виробництво та постачання й відповідно на певну комунальну послугу, яку відповідач надає своїм споживачам.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 4.1 договору тариф на транспортування теплової енергії за 1 Гкал встановлюється НКРЕКП.

01.05.2019 набрав чинності Закон України "Про житлово-комунальні послуги", вимогами якого визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг та нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоповерховому будинку, змінено підходи до формування тарифів на комунальні послуги та нарахування плати споживачам.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги - це суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтею 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" регламентовано, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону.

З аналізу ст.ст. 21, 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" вбачається, що виконавець послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, яка була чинною на момент пред`явлення позову) визначено наступне.

Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Отже, для споживачів, які не уклали договори відповідно до Закону про житлово-комунальні послуги, залишаються в силі договори на послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за тарифами, які діяли станом на 01.05.2019 і які не можуть бути змінені.

З аналізу наведеного вбачається, що після 01.05.2019 органи місцевого самоврядування та НКРЕКП не можуть встановлювати (у тому числі за результатами коригування) тарифи на комунальні послуги, що надаються за договорами, укладеними до введення в дію Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Розпорядженням №636 встановлено тарифи на теплову енергію, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, тобто на послуги за новою класифікацією послуг відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Тарифи, встановлені Розпорядженням № 636, застосовуються позивачем при наданні комунальної послуги власним споживачам згідно з умовами укладених договір на послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води .

До того ж, зі змісту Розпорядження № 636 вбачається, що ним не змінюються тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, оскільки відповідно до п. 41 Розпорядження №636 тарифи, сформовані за новою класифікацією послуг застосовуються за умови укладення договорів згідно із Законом України "Про житлово-комунальні послуги", при цьому п. 42 Розпорядження №636 залишає в силі п. 5 Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 22.12.2018 за №2340, яким встановлено тарифи на теплову енергію, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води.

Матеріали справи містять лист Департаменту комунальних послуг та комунального обслуговування Міністерства розвитку та територій України від 12.08.2020 за №7/9.1.1/13871-20, зі змісту якого вбачається позиція профільного міністерства щодо неможливості застосування нових тарифів до моменту укладення нових договорів з врахуванням приписів Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Джерелом фінансування наданих позивачем послуг з транспортування теплової енергії для відповідача є кінцевий тариф на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та кінцевий тариф на теплову енергію, до структури якого входять такі складові: тариф на виробництво теплової енергії, тариф на постачання теплової енергії та експлуатаційні витрати за послугу з транспортування власної теплової енергії тепловими мережами позивача (як іншого суб`єкта господарювання).

У розмірі експлуатаційних витрат, які враховані у кінцевому тарифі відповідача на послугу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за спірний період, враховані витрати повної собівартості послуги позивача на транспортування теплової енергії відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 22.12.2018 за № 2340 на рівні 89,74 грн за 1Гкал без ПДВ.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", ч. 5 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Таким чином, тарифи затверджуються уповноваженими органами та застосовуються до споживачів теплової енергії.

Враховуючи наведене - тариф на транспортування теплової енергії є частиною тарифу на теплову енергію, встановлену відповідачу, як ліцензіату НКРЕКП.

Той факт, що виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) встановлює тариф на транспортування теплової енергії для позивача не спростовує зазначеного висновку. Виробник/постачальник теплової енергії та особа, що здійснює транспортування теплової енергії, можуть не збігатись. Відповідач здійснює виробництво та постачання, але не має можливості здійснювати транспортування теплової енергії, у зв`язку з чим, на підставі частини 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", між сторонами було укладено договір на транспортування теплової енергії.

В той же час, для споживача тариф (ціна) послуги включає як витрати на виробництво, так і на постачання, і транспортування теплової енергії. Окремі складові тарифу затверджуються для різних ліцензіатів з метою їх включення в загальний тариф (ціну) за теплову енергію і, відповідно, на житлово-комунальну послугу для споживача.

Доказів зміни виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води позивачем не надано.

Посилання позивача на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах у справі від 03.07.2019 у справі № 917/2094/17, від 15.10.2019 у справі № 917/1324/18, від 28.11.2019 у справі № 917/35/19, від 15.07.2019 у справі № 917/743/18 суд оцінює критично, адже такі не підлягають застосуванню до цих правовідносин, оскільки вказані постанови були прийняті не у подібних правовідносинах, зокрема: вказані спори стосувалися саме врегулювання розбіжностей шляхом внесення змін до договору на транспортування теплової енергії, а підставами позову були зазначені ч. 1, 2 ст. 187, ст. 188 Господарського кодексу України.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах позивачем не доведено наявність правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги позивача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/18914/20 - без змін.

Матеріали справи №910/18914/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.01.2022 після виходу суддів Іоннікової І.А. та Михальської Ю.Б. із відпусток та після виходу судді Разіної Т.І. з лікарняного.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

Т.І. Разіна