ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 року м.Дніпро Справа № 908/2572/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Колесник Д.А.

представники сторін:

від скаржника: Великанов Микита Олександрович, ордер серії АР №1046088 від 04.05.2021 р., адвокат;

від скаржника: Котов Костянтин Едуардович, довіреність №201120 від 20.11.2020 р., самопредставництво;

від ТОВ "ОКТАН ОПТ": Харламов Дмитро Вікторович, ордер серії АЕ №1080470 від 12.07.2021 р., адвокат;

від ТОВ "ФК "АКЦЕНТ": Муха Сергій Сергійович, ордер серії АЕ №1057386 від 02.05.2021 р., адвокат;

представник третьої особи -2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ" на рішення господарського суду Запорізької області від 23.03.2021 року (повний текст складено 13.04.2021 року) у справі № 908/2572/20 (суддя Смірнов О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АКЦЕНТ" (69061, м. Запоріжжя, вул. Карпенко-Карого, буд. 60)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ" (69032, м. Запоріжжя, вул. Доківська, буд. 3)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "ОКТАН ОПТ" (юридична адреса: 61001, м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 43, корпус 2, офіс 16А; 49087, м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 68, прим. 105/2)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "КІРФОРТ" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 5)

про стягнення 1 219 929,68 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.03.2021 року у справі №908/2572/20 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ" (69032, м. Запоріжжя, вул. Доківська, буд. 3, ідентифікаційний код 31329313) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АКЦЕНТ" (69061, м. Запоріжжя, вул. Карпенко-Карого, буд. 60, ідентифікаційний код 39556950) заборгованість в сумі 192 194,32 грн, відсотки за користування товарним кредитом в сумі 1 027 735,36 грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 18 298,95 грн.

Рішення суду першої інстанції обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року, укладеного з ТОВ "ОКТАН ОПТ" в частині проведення оплати за поставлений товар в обумовлений договором строк; правом позивача, який отримав право вимоги за цим договором від ТОВ "ОКТАН ОПТ" згідно договору про надання фінансових послуг факторингу №1/09/19 від 02.10.2019 року, на стягнення залишку заборгованості 192 194,32 грн. та процентів за користування товарним кредитом, нарахованих на підставі п. 4.7 договору №01/2019/1, в сумі 1 027 735,36 грн.

Суд надав оцінку договору поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року, укладеного відповідачем з ТОВ "ОКТАН ОПТ", договору про надання фінансових послуг факторингу №1/09/19 від 02.10.2019 року, укладеного між позивачем у даній справі та ТОВ "ОКТАН ОПТ", а також доводам відповідача щодо укладення між ТОВ "ОКТАН ОПТ" та ТОВ "КІРФОРТ" договору відступлення права вимоги (цесії) № 01/07/19 від 01.07.2019 року та сплату відповідачем залишку заборгованості ТОВ "КІРФОРТ", а також доводам відповідача щодо відсутності у ТОВ "ОКТАН ОПТ" на момент укладання договору про надання фінансових послуг факторингу №1/09/19 від 02.10.2019 року прав вимоги до ТОВ "Науково-виробниче об`єднання "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ".

Щодо вказаних доводів відповідача суд першої інстанції зазначив, що в рішенні господарського суду Запорізької області у справі №908/1111/20 встановлено, що уповноваженими особами договір про відступлення права вимоги (цесії) № 01/07/19 від 01.07.2019 року між ТОВ "ОКТАН ОПТ" та ТОВ "КІРФОРТ" не укладався.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі зазначає на наступні порушення:

1.Скаржник вважає, що при вирішенні спору суд першої інстанції неправильно визначив правову природу процентів за користування "товарним кредитом", які передбачені п.4.7. договору поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року і є пенею у контексті положень ч. 1, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України.

При тлумаченні поняття "товарний кредит" суд не врахував, що згідно ч. 1 ст. 694 Цивільного кодексу України, п.п. 14.1.245. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України обов`язковою ознакою продажу товару в кредит, товарного кредиту є наявність у відповідному договорі умови, що передбачає відстрочення (розстрочення) платежу за товар на конкретний, визначений строк, протягом якого покупець товару повинен виконати зобов`язання з оплати товару і вважається таким, що не прострочив виконання зобов`язання з оплати товару.

Умови договору № 01-2019/1 не передбачають продажу товару в кредит та передання товару покупцю у власність на умовах товарного кредиту, оскільки не встановлюють строк, на який передбачається відстрочення платежу за поставлений товар. Наявність у п. 4.7. договору № 01-2019/1 слів "товарний кредит", що вжиті у відповідних відмінках, сама по собі не означає продажу товару в кредит в контексті положень ч. 1 ст. 694 Цивільного кодексу України і п.п. 14.1.245 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України.

2. При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував ст. З Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", якою встановлено граничний розмір пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, і неправильно обчислив у межах періоду часу, визначеного позивачем, загальну суму заборгованості відповідача зі сплати процентів за користування "товарним кредитом" (пені) за договором поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року.

3. Загальна сума заборгованості відповідача зі сплати процентів за користування "товарним кредитом" (пені) за договором поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року обчислена в межах періоду часу, визначеного позивачем, дорівнює 95 533,65 грн., а не 1 027 735,36 грн., як зазначено у рішенні суду першої інстанції.

Відповідач самостійно здійснив розрахунок загальної суми заборгованості і додає його до апеляційної скарги. Однак самостійне визначення відповідачем заборгованості не свідчить про визнання її саме перед позивачем.

4. Висновок суду першої інстанції про те, що в силу умов п. 1.2. договору № 1/09/19 до позивача перейшли всі права вимоги відносно процентів за користування "товарним кредитом", передбачені договором поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року, є невірним і ґрунтується на неправильному тлумаченні судом першої інстанції положень п. 1.1., п. 1.2. договору про надання фінансових послуг (факторингу) № 1/09/19 від 02.10.2019 року.

У п. 1.1., п. 1.2. договору № 1/09/19 закріплена істотна умова договору факторингу, яка передбачає, що предметом договору № 1/09/19 є право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (тобто право грошової вимоги, яке вже виникло і існує на момент укладення договору № 1/09/19). У той же час, п. 1.1 , п. 1.2. договору № 1/09/19, інші положення договору № 1/09/19, не передбачають відступлення на підставі договору № 1/09/19 права грошової вимоги, яке виникне в майбутньому після укладення договору 1/09/19.

Сума боргу, права вимоги якої підлягають відступленню позивачу на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу № 1/09/19 від 02.10.2019 року становить 193 394,32 грн. і з урахуванням положень ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", не може перевищувати дану грошову суму.

5. При вирішенні спору суд першої інстанції необгрунтовано не врахував посилання відповідача на укладення договору відступлення права вимоги (цесії) № 01/07/19 від 01.07.2019 року; не здійснив правової кваліфікації договору відступлення права вимоги (цесії) № 01/07/19 від 01.07. 2019 року як укладеного або неукладеного; не врахував, то договір відступлення права вимоги (цесії)№ 01/07/19 від 01.07.2019 року є укладеним, дійсним і правомірним та дійшов невірного висновку про те, що на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу № 1/09/19 від 02.10.2019 року позивач набув права грошової вимоги за договором поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року.

6. Встановлені рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/1111/20 обставини, які суд вважав преюдиційними для даної справи, ніяк не впливають на правову кваліфікацію договору відступлення права вимоги (цесії) № 01/07/19 від 01.07.2019 року як укладеного або неукладеного, оскільки такий висновок зробив суд на підставі фактичних обставин іншої справи.

Скаржник просив суд скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 23.03.2021 року у справі № 908/2572/20. Ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АКЦЕНТ".

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, позивач вказує, що згідно до абз. 2 ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. При цьому, як вбачається з абз. 2 ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, законодавець не зобов`язує визначати у договорі конкретний строк відстрочення платежу, оскільки згідно вказаної статті проценти на суму поставленого товару нараховуються від дня передання товару, пропорційно неоплаченій його вартості протягом усього строку користування товарним кредитом, що повністю відповідає умовам договору поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКТАН ОПТ" виклав свою правову позицію щодо апеляційної скарги у судовому засіданні, підтримав доводи позивача. Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КІРФОРТ" відзив на апеляційну скаргу не надало, участь свого представника у судове засідання не забезпечило.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач надав суду відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу. Вважає, що заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АКЦЕНТ" щодо змісту і вимог апеляційної скарги, що містяться у відзиві на апеляційну скаргу, ніяк не спростовують правильності викладених в апеляційній скарзі висновків відповідача про те, що рішення суду першої інстанції у справі № 908/2572/20 є повністю незаконним і необгрунтованим.

Також відповідач надав письмові пояснення по справі, в яких звертає увагу, зокрема, на те, що позивач не обґрунтував наявності підстав для кваліфікації договору цесії № 01/07/19 як неукладеного. Вважає, що в апеляційні скарзі і відповіді на відзив відповідач довів, що договір цесії № 01/07/19 є укладеним, дійсним і правомірним.

Просить суд звернути увагу, що порівняльний аналіз п.п. 4.7. і 5.3. договору поставки № 01-2019/1 дає підстави зробити висновок, що і п. 4.7., і п.5.3. договору поставки № 01-2019/1 встановлена пеня за невиконання зобов`язання з оплати товару, оскільки обидва вказані пункти договору закріплюють грошову суму, яку покупець повинен передати постачальнику у разі прострочення виконання покупцем грошового зобов`язання з оплати товару, що обчислюється у відсотках від неоплаченої суми (суми заборгованості) за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Позивач надав суду письмові заперечення на відповідь на відзив. Вказує, що більшість з доводів, викладених у відповіді на відзив, зводиться до дублювання обґрунтувань відповідача, викладених ним в апеляційній скарзі, спростування яких було викладено у відзиві на апеляційну скаргу.

Надає пояснення щодо частини доводів апелянта, які на думку позивача, заслуговують на більш детальний аналіз, а саме щодо договору відступлення права вимоги (цесії) № 01/07/19 від 01.07.2019 року.

07.07.2021 року від позивача надійшло клопотання про призначення комплексної судової експертизи. В обгрунтування клопотання позивач зазначав, що він заперечує доводи відповідача про начеб-то підписання директором ТОВ "ОКТАН ОПТ" Карнауховою Світланою Вікторівною тристороннього договору відступлення права вимоги (цесії) №01/17/19 від 01.07.2019 року. Карнаухова С.В. у наданих суду письмових поясненнях також заперечує такий факт. З метою встановлення того, чи виконаний підпис у наданому відповідачем договорі відступлення права вимоги (цесії) №01/17/19 від 01.07.2019 року Карнауховою С.В. необхідні спеціальні знання.

Також позивач зазначав, що вказаний договір містить візуальні невідповідності підпису Карнаухової С.В. з її підписом на тих документах, які наявні в матеріалах справи.

Вирішення питання щодо призначення комплексної судової експертизи відбулось у судовому засіданні 22.11.2021 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.11.2021 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АКЦЕНТ" в задоволенні клопотання про призначення експертизи у справі № 908/2572/20.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач, звернувшись з позовом до відповідача, просив, з урахуванням заяви від 09.02.2021 року про зменшення позовних вимог, стягнути з ТОВ "Науково-виробниче об`єднання "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ" на його користь заборгованість в загальній сумі 1 219 929,68 грн., з якої 192 194,32 грн. заборгованість за поставлений товар та 1 027 735,36 грн. нарахування відсотків за користування товарним кредитом за договором поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКТАН ОПТ" (далі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ" ( далі покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 (далі - договір № 01-2019/1), за умовами якого постачальник зобов`язується передати в погоджені сторонами строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти (бензин автомобільний, дизельне паливо), іменовані далі за текстом - "товар" (п. 1.1.) (том 1 а.с.9-10).

Згідно з п.п. 3.1., 3.2. договору № 01-2019/1 поставка товару здійснюється окремими партіями за заявками покупця, на підставі яких постачальником виставляється рахунок-фактура на оплату кожної партії товару. Номенклатура, кількість, ціна товару в партії визначаються у видаткових накладних на поставку партії товару. Сторони домовились вважати датою поставки товару дату, вказану у відповідній видатковій накладній постачальника.

Умовами п.п. 4.1., 4.3., 4.4. договору № 01-2019/1 визначено, що ціна на товар є договірною та визначається на кожну партію поставки товару в рахунках-фактурах та видаткових накладних постачальника, які є невід`ємною частиною цього договору та включає в себе ПДВ.

Сторони домовились, що оплата товару здійснюється покупцем на умовах відстрочення платежу. Покупець здійснює оплату товару на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури (до відповідної видаткової накладної) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 4.7. договору № 01-2019/1 сторони погодили, що в разі ненадходження оплати в повному обсязі у розмірі, визначеному в рахунку-фактурі та/або видатковій накладній (або його часткової оплати) за поставлену партію товару у визначений в п. 4.3. строк, з 2 (другого) календарного дня від дати поставки, сторони домовились вважати, що така партія товару є такою, що поставлена в умовах товарного кредиту. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати в наступному порядку:

- з 1 (першого) до 4 (четвертий) календарний день товарного кредиту з розрахунку 0,1% від неоплаченої суми за кожний день користування товарним кредитом, починаючи з наступного дня, що йде за останнім днем строку оплати партії товару, встановленим в п. 4.3. договору;

- в разі перевищення покупцем строку оплати партії товару більше ніж на 5 (п`ять) календарних днів, плата за користування товарним кредитом розраховується у вигляді нарахування процентів в розмірі 1% від неоплаченої суми відповідно рахунку-фактури та/або видаткової накладної, за кожний день користування товарним кредитом, починаючи з 4 (четвертого) дня перевищення строку оплати партії товару, визначеного в п. 4.3. договору;

- оплата за користування товарним кредитом здійснюється покупцем на підставі окремого рахунку-фактури постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів від дати, визначеної в рахунку.

Відповідно до п. 4.8. договору № 01-2019/1 максимальна сума товарного кредиту (загальна вартість поставленого та неоплаченого товару) не може перевищувати 150 000,00 грн.

Пунктом 4.10. договору № 01-2019/1 передбачено, що сторони по закінченню кожного місяця проводять звірку розрахунків за відвантажений товар. Акт звірки передається постачальнику, підписаний та затверджений належним чином до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним.

Згідно із п. 9.1. договору цей договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками уповноваженими представниками сторін, та діє один рік з дати його підписання, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання обов`язків з оплати за поставлений товар та оплати нарахованих процентів за користування товарним кредитом, що виникли протягом дії договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторону від відповідальності за його невиконання.

Згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних № 1 від 30.01.2019 року на суму 300 192,00 грн., №2 від 08.02.2019 року на суму 299 946,92 грн. ТОВ "ОКТАН ОПТ" (постачальник) поставив, а ТОВ "НВО "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ" (покупець) прийняв товар на загальну суму 600 138,92 грн. (том 1 а.с.11,14).

Факт поставки товару відповідачем не заперечується, а також підтверджується підписаними між постачальником та покупцем товарно-транспортними накладними від 30.01.2019 року та від 08.02.2019 року (том 1 а.с. 12,15).

Відповідно до наявних у справі банківських виписок та платіжного доручення № 10058 від 30.05.2019 року, покупець частково сплатив борг на рахунок постачальника всього на загальну суму 407 944,60 грн. (том 1 а.с. 42-43).

В заяві про зменшення позовних вимог позивач зазначив, що при розрахунку належних до стягнення сум він не врахував оплату в розмірі 1 200,00 грн. і надав суду новий розрахунок заборгованості (том 2 а.с.59-60).

З врахуванням вказаних часткових оплат, заборгованість за договором № 01-2019/1 від 21.01.2019 року за визначенням позивача складає 192 194,32 грн. та за відсотками за користування товарним кредитом 1 027 735,36 грн.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав про укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКТАН ОПТ" (цедент), Товариством з обмеженою відповідальністю "КІРФОРТ" (цесіонарій) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче обєднання "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ" (боржник) договору відступлення права вимоги (цесії) № 01/07/2019 від 01.07.2019 року. Також відповідач зазначав про сплату 25.10.2019 року на користь ТОВ "КІРФОРТ" залишку боргу за товар, поставлений відповідно до умов договору поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року в сумі 192 194,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11268 від 25.10.2019 року.

Укладеність вказаного договору заперечують позивач та третя особа ТОВ "ОКТАН ОПТ".

Позивач вважає, що договір відступлення права вимоги (цесії) № 01/07/19 від 01.07.2019 року є неукладеним, а тому не породжує жодних правових наслідків для сторін. Натомість, відповідач зазначає, що договір цесії №01/07/19 не визнано недійсним у судовому порядку, а тому він є законним та дійсним.

На думку колегії суддів доводи відповідача щодо законності договору цесії є помилковими, оскільки суперечать матеріалам справи, нормам чинного Цивільного кодексу України та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, викладених у його постановах.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц провадження №14-499цс19, Велика Палата Верховного Суду вказала, що презумпція правомірності правочину, визначена ст. 204 ЦК України, не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими, оскільки оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Зокрема, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив наступні тези:

- За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

- Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

- Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права. що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних иивільно-правових результатів - набути. змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

- Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільнім і відповідати його внутрішній волі.

- Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним в силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

- Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України. йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

- У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

- За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

- Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

- Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

- Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

- Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 нього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

- Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а такооїс усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

- У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

- Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

- За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

- Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії; яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

- Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

- Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

- Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N9 905/1926/16, від ЗО січня 2019 року у справі N2 569/17272/15-ц.

- Відповідно до статті 204 ЦК України пуавочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тіш Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Отже, згаданий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, сформований у постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц, підлягає застосуванню при визначенні належного способу захисту прав особи, яка не укладала той чи інший договір, а тому не має права визнавати такий договір недійсним, оскільки його не існує в природі, бо він є неукладеним.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції позивач заявляв клопотання про призначення у справі судової експертизи для встановлення справжності підпису директора ТОВ "ОКТАН ОПТ" Карнаухової Світлани Вікторівни на договорі відступлення права вимоги (цесії) №01/07/19 від 01.07.2019 року.

Суд першої інстанції вірно відмовив позивачу в задоволенні клопотання про призначення такої експертизи, оскільки обставини справи щодо укладення договору цесії можливо встановити на підставі наявних у справі доказів.

Так, до суду надана нотаріально завірена заява директора ТОВ "ОКТАН ОПТ" Пономаренко (дівоче прізвище Карнаухова) Світлани Вікторівни, яка спростовує укладення нею від імені зазначеного товариства згаданого договору цесії (том 1 а.с.155).

Надаючи оцінку договору про відступлення прав вимоги(цесії) №01/07/19 від 01.07.2019 року (том 1 а.с.65-66), колегія суддів звертає увагу на його безоплатність та відсутність будь-якого економічного сенсу для ТОВ "ОКТАН ОПТ" на укладення договору, на підставі якого підприємтство отримує збиток, адже це суперечить меті його господарської діяльності.

Крім того, представник третьої особи у даній справі ТОВ "ОКТАН ОПТ" заперечує щодо укладення підприємством вказаного договору.

На думку колегії суддів є також обгрунтованими посилання суду на ту обставину, що вказаний договір був предметом дослідження суду у справі №908/1111/20, яка перебувала в провадженні господарського суду Запорізької області (том 2 а.с.12-22).

Відповідно до рішення від 07.09.2020 року у справі №908/1111/20 суд досліджував обгрунтованість вимог ТОВ "БІГКОМЕРЦ" до ТОВ "ОКТАН ОПТ" про стягнення заборгованості за договором поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року, укладеного ТОВ "НВО УКРПРОМЕКОЛОГІЯ"» з ТОВ "ОКТАН ОПТ".

Виконання даного договору покупцем ТОВ "ОКТАН ОПТ" є предметом і даного спору у справі №908/2572/20.

Суд в рішенні від 07.09.2020 року у справі №908/1111/20 відмовив ТОВ "БІГКОМЕРЦ" в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що відповідно до п.п.3.3.2 п.3.3 договору про надання фінансових послуг факторингу від 02.10.2019 року ТОВ "ФК "АКЦЕНТ" не мала права на уступку права грошової вимоги третім особам.

Отже, як вірно зазначив позивач та представник третьої особи ТОВ "ОКТАН ОПТ", згаданим рішенням суду була надана правова оцінка договору про відступлення прав вимоги(цесії) №01/07/19 від 01.07.2019 року і в судовому порядку встановлено, що вказаний договір підписано з боку ТОВ "КІРФОРТ" особою, яка не була керівником товариства станом на час підписання цього договору.

Колегія суддів звертає увагу на відомості, що містяться у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1 а.с.99-101), згідно яких керівник Товариства з обмеженою відповідальністю "КІРФОРТ" Колесник Олександр Васильович. Реєстраційна дія внесення змін про керівника юридичної особи, відбулася 22.08.2019 року. Попередня реєстрація змін про керівника вказаного товариства відбулася 12.04.2019 року (том 1 а.с.101, 101 зворот).

Договір цесії, який відповідач вважає укладеним, підписано з боку ТОВ "КІРФОРТ" 01.07.2019 року директором Колесник О.В., в той час, як зміна відомостей керівника - директора Колесник О.В. відбулася пізніше 22.08.2019 року.

За встановлених обставин неможливо стверджувати про укладення договору цесії уповноваженими особами ТОВ "КІРФОРТ" та ТОВ "ОКТАН ОПТ".

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення дій зі сторони ТОВ "ОКТАН ОПТ" на виконання ніби-то підписаного ним договору цесії №01/07/19 від 01.07.2019 року, які є обов`язковими для даного виду договорів, що додатково засвідчує відсутність волевиявлення ТОВ "ОКТАН ОПТ" та відсутність правочину в цілому, оскільки останній є неукладеним.

Згідно ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Важливість цього положення підкреслюється тим, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України).

З аналізу вищевказаної норми права вбачається, що обов`язковою умовою реальності договору відступлення права вимоги (цесії) законодавець пов`язує з передачею новому кредитору (цесіонарію) документів, що засвідчують його право вимоги від боржника за договором поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року.

Натомість, наданий відповідачем договір взагалі не містить положень про обов`язок цедента передати вказані документи цесіонарію, а також доказів їх передачі у майбутньому, що говорить про його неукладення в силу закону, оскільки без передачі відповідних документів сторона (цесіонарій) позбавлений права стягувати заборгованість за господарським договором з боржника.

Необхідно також звернути увагу суду на безпідставність посилань відповідача на правові висновки Верховного Суду, які зроблені ним під час розгляду справ, що не схожі з даною справою ні за предметом, ні за фактичними обставинами.

По-перше, не може бути прийнята до уваги правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі №910/15125/18, стосовно того, що: "стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірний, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню", оскільки предметом судового розгляду справи №910/15125/18 було саме належне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем за умовами інвестиційного договору № 050-13/і/134 від 07.02.2014 року в частині відшкодування витрат на утримання земельних ділянок у сумі 319 615,23 грн., який сторони уклали.

Натомість, у даному спорі у справі №908/2572/20, суд першої інстанції цілком правомірно встановив, що договір цессії № 01/07/19 від 01.07. 2019 року сторонами не укладався, а тому цілком правомірно задовольнив позовні вимоги ТОВ "ФК "АКЦЕНТ" у повному обсязі, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу № 1/09/19 від 02.10.2019 року ТОВ "ОКТАН ОПТ" (клієнт) передало ТОВ "ФК "АКЦЕНТ" (фактор) усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договору поставки нафтопродуктів від 03.01.2019 року № 01-2019/1, укладеного між ТОВ "ОКТАН ОПТ" та ТОВ "НВО "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ" (боржник), у т.ч. права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.п.1.1,1.2) (том 1 а.с.17-18).

Пунктом.1.3. договору № 1/09/19 визначено характеристику прав, переданих фактору клієнтом за цим договором: загальна сума боргу 193 394,32 грн.

Згідно з п. 1.4. договору № 1/09/19 зобов`язаною особою (боржником) визначено товариство з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ", .

Відповідно до п. 1.5. договору № 1/09/19 зобов`язання клієнта перед боржником за основним договором, які полягають у поставці боржнику нафтопродуктів, на момент укладення цього договору виконані повністю.

Пунктом 2.1. договору № 1/09/19 передбачено, що для реалізації фактором придбаних ним прав клієнт передає під час підписання цього договору наступні документи: копію основного договору; копію видаткової накладної № 1 від 30.01.19; копію видаткової накладної № 2 від 08.02.19; копію товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 30.01.19; копію товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 08.02.19; копію рахунку на оплату від 25.01.19 № 2; копію рахунку на оплату від 06.02.19 № 3.

За змістом п. 2.2. та пп. 3.4.2. договору № 1/09/19, клієнт зобов`язаний не пізніше 5 робочих днів після набуття чинності цим договором сповістити боржника про укладення цього договору і повідомити, що платіж на користь фактора є належним.

Згідно з п. 3.3. договору № 1/09/19 фактор зобов`язаний:

- пп. 3.3.1: сплатити клієнтові грошові кошти в порядку та в строк, передбачений цим договором.

- пп.3.3.2.: фактор не має права на поступку права грошової вимоги третім особам.

Пунктами 4.1. та 4.2. договору № 1/09/19 передбачено, що за передання права вимоги до боржника за основним договором фактор сплачує клієнтові 154 700,00 грн. (п.4.1). Фактор зобов`язується до 15.10.19 перерахувати платіжним дорученням на поточний рахунок клієнта грошову суму, визначену у п. 4.1. цього договору (п.4.2.).

Згідно п.6.1 договору строк дії договору № 1/09/19 становить з 02.10.2019 року по 15.10.2019 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Як свідчать наявні у справі докази, ТОВ "ФК "АКЦЕНТ" звернулось до ТОВ "НВО "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ" з претензію від 04.11.2019 року вих. № 03/11 про сплату 193 394,32 грн. заборгованості за договором від 03.01.2019 року№ 01-2019/1 (том 1 а.с.20). Право вимоги до відповідача ТОВ "ФК "АКЦЕНТ" обґрунтовано передачею ТОВ "ОКТАН ОПТ" свого права вимоги за договором від 03.01.2019 року № 01-2019/1 на загальну суму 193 394,32 грн. ТОВ "ФК "АКЦЕНТ" на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) від 02.10.2019 року№ 1/09/19.

ТОВ "НВО "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ" надано відповідь на претензію ТОВ "ФК "АКЦЕНТ" від 04.11.2019 року вих. № 03/11, в якій зазначено, що станом на 06.11.2019 року ТОВ "ОКТАН ОПТ" про зміни у договірних відносинах, які склались за договором від 03.01.2019 року№ 01-2019/1, не повідомляло. Жодних документів від ТОВ "ОКТАН ОПТ не надходило. З огляду на викладене, ТОВ "НВО "УКРПРОМЕКОЛОГІЯ" вказало про відсутність договірних відносин з ТОВ "ФК "АКЦЕНТ" (том 1 а.с.21).

Отже, право вимоги позивача до відповідача підтверджено належними та допустимими доказами.

Щодо обсягу вимог, колегія суддів з цього приводу відхиляє доводи апелянта про те, що пункти 1.1, 1.2. чи інші положення договору № 1/09/19 від 02.10.2010 року не передбачають відступлення на підставі договору № 1/09/19 права грошової вимоги, яке виникне в майбутньому після укладення договору 1/09/19.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України закріплює два види права грошової вимоги, яке може бути предметом договору факторингу: право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (тобто право грошової вимоги, яке вже винйкло і існує на момент укладення договору факторингу (у даному випадку - визначене в п.п.1.1 1.3 договору №1/09/19); і право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому (тобто право грошової вимоги, яке виникне після укладення договору факторингу і якого на момент укладення договору факторингу ще не існує).

В даному випадку сторони погодили, що клієнт передає фактору не лише загальну суму боргу 193 349,32 грн., а й права на одержання крім вказаної суми, відсотків, неустойок в повному обсязі. Про це свідчить п.1.2 договору наступного змісту: " В силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобовязаннях, що виникли з вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника суми боргу, відсотків, неустойок в повному обсязі".

Отже, вказаний пункт не підлягає двозначному тлумаченню, зміст його викладено чітко та зрозуміло. Натомість, відповідач визначає лише об`єм переданих прав згідно п.1.3 договору, який слід розглядати в сукупності з п.1.2 договору.

На думку колегії суддів належними та допустимими доказами підтверджено право позивача на заявлення вимог до відповідача у даній справі на належне виконання умов договору поставки та спростовано доводи скаржника про наявність його обовязку щодо цього ж договору перед іншою особою ТОВ "КІРФОРТ".

Щодо доводів апелянта про невірне визначення судом самого змісту зобовязання відповідача, а саме суми, яку зазначив позивач як заборгованість за користування товарним кредитом, необхідно зазначити наступне:

Відповідач стверджував, що положення п.4.7 договору № 01-2019/1 від 03.01.2019 року не передбачають поставку товару на умовах "товарного кредиту" - з відстроченням платежу під процент.

З такими доводами відповідача не можна погодитися, оскільки договір поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року містить не лише вказівку на таке поняття як "товарний кредит", а й детальний опис поставки товару на умовах "товарного кредиту".

Як зазначено вище, договір поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року містить два альтернативні варіанти оплати поставленого товару, а саме: оплати покупцем (відповідачем) повної вартості поставленого товару у день його отримання, або оплати з відстроченням платежу під процент (товарний кредит).

Вказані умови знайшли своє вираження у пункті 4.7 договору № 01-2019/1 від 03.01.2019 року, де саме і визначено, що в разі ненадходження оплати в повному обсязі у розмірі, визначеного в рахунку-фактурі та/або видатковій накладній (або його часткової оплати) за поставлену партію товару у визначений в п. 4.3. строк, з 2 (другого) календарного дня від дати поставки, сторони домовились вважати, що така партія товару є такою, що поставлена в умовах товарного кредиту. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати в наступному порядку:

- пп. 4.7.1.: 3 1 (першого) до 4 (четвертий) календарний день товарного кредиту з розрахунку 0,1% від неоплаченої суми за кожний день користування товарним кредитом, починаючи з наступного дня, що йде за останнім днем строку оплати партії товару, встановленим в п. 4.3. договору.

- пп. 4.7.2: в разі перевищення покупцем строку оплати партії товару більше ніж на 5 (п`ять) календарних днів, плата за користування товарним кредитом розраховується у вигляді нарахування процентів в розмірі 1% від неоплаченої суми відповідно рахунку - фактури та/або видаткової накладної, за кожний день користування товарним кредитом, починаючи з 4 (четвертого) дня перевищення строку оплати партії товару, визначеного в п.4.3. договору.

- пп, 4.7.З.: оплата за користування товарним кредитом здійснюється покупцем на підставі окремого рахунку-фактури постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів від дати, визначеної в рахунку.

У відповідності до п. 9.1. договору 01-2019/1 від 03.01.2019 року вказаний договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками уповноваженими представниками сторін, та діє один рік з дати його підписання, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання обов`язків з оплати за поставлений товар та оплати нарахованих процентів за користування товарним кредитом, що виникли протягом дії договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторону від відповідальності за його невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

З викладеного вище вбачається, що строком оплати поставленого товару фактично і є строк дії договору, оскільки не оплативши товар у день його поставки покупець взяв на себе зобов`язання оплатити такий товар на умовах "товарного кредиту" (п. 4.7) протягом дії договору, а тому кінцевий строк прострочення оплати поставленого товару - останній день строку дії договору 01-2019/1 від 03.01.2019 року.

Саме на такі умови погодився відповідач, підписавши текст договору та скріпивши його своєю печаткою.

Відповідно до положень ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України встановлено один із загальних принципів цивільного законодавства - свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов`язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами. Свобода договору полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Враховуючи той факт, що сторони погодили умови договору поставки нафтопродуктів № 01-2019/1 від 03.01.2019 року, в подальшому відповідач не звертався до суду з позовом про визнання його положень недійсними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, будь-які посилання відповідача на неправомірність застосування положень п.4.7 договору під час розгляду спору про стягнення вартості поставленого та неоплаченого товару є безпідставними та необгрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу, що проводячи паралель між поставкою товару на умовах товарного кредиту (відстрочення платежу під процент) та стягненням пені за прострочення грошового зобов`язання, які на думку скаржника є тотожними поняттями, апелянт не враховує положення п. 5.3 договору, яким унормовано порядок нарахування пені на суму заборгованості за весь період прострочення і який за змістом не має нічого спільного з умовами поставки товару з відстроченням платежу під проценти, що визначено п. 4.7 договору.

Отже, право позивача на стягнення суми, визначеної ним в уточненому розрахунку позовних вимог, є законним, обгрунтованим, та правомірно задоволено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Будь-які заперечення щодо правильності проведеного розрахунку скаржник суду першої інстанції не зазначав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає також необхідним зазначити, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України, беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Під час апеляційного перегляду справи апелянт висновки оскаржуваного рішення не спростував. Апеляційна скарга є не доведеною та задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд покладаються на скаржника відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23.03.2021 року у справі № 908/2572/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 25.01.2022 року.

Головуючий суддя Т.А.Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков