ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2021 р. м. Київ Справа №911/1747/21

За позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопостач» (08704, Київська обл., м. Обухів (пн), вул. Каштанова, буд. 23Г)

про стягнення 252976,37 грн

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники:

Від позивача: не з`явились

Від відповідача: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопостач» (далі відповідач) про стягнення 252976,37 грн, з яких 210040,48 грн основного боргу, 12855,05 грн пені, 12290,03 грн 3% річних та 17790,81 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором постачання природного газу №5200/1920-ТЕ-17 від 27.09.2019 (далі договір). Позивач посилається на те, що оплату за переданий природний газ відповідно до договору відповідач не виконав у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема п. 5.1 договору, а відтак позивач просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 210040,48 грн, штрафні санкції у вигляді пені в сумі 12855,05 грн, 3% річних у сумі 12290,03 грн та інфляційних втрат у сумі 17790,81 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.06.2021 відкрито провадження у справі №911/1747/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.07.2021.

19.07.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив №191-07/21 від 14.07.2021 на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що не погоджується із позовними вимогами, виходячи з наступного.

Відповідач є ліцензованим виробником теплової енергії для опалення та гарячої води згідно з Розпорядженням №362 Київської обласної державної адміністрації від 18.06.2018 «Про видачу ліцензій на провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, виробництва та постачання теплової енергії у Київській області» для побутових споживачів (населення) 3-го мікрорайону м. Обухова. Весь отриманий за договором від позивача газ використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Невиконання побутовими споживачами (населенням) обов`язку по своєчасній оплаті послуг з централізованого опалення та постачання (підігріву) води призводить до порушення права відповідача на своєчасне та повне отримання плати за надані послуги, та як наслідок, своєчасної оплати за використаний газ позивачу. Відповідачем, по мірі надходження оплати від споживачів, погашалась заборгованість з основного боргу за газ, на виконання умов договору, з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217, але відповідач спочатку погашав ними заборгованість по санкціях, а потім заборгованість по основному боргу. Крім цього, відповідач залучав запозичені кошти для погашення заборгованості перед позивачем. Відповідач просить суд прийняти до уваги загальновідомий факт затвердження місцевих тарифів на теплопостачання на рівні, нижчому від собівартості, що позбавляє відповідача не тільки отримувати прибуток від власної діяльності, але й не дає змоги покривати витрати на виробництво комунальних послуг, а також ту обставину, що відповідач не має змоги за власним рішенням змінювати тарифи на власні послуги, позаяк вказані повноваження належать органам місцевого самоврядування, а також не має змоги припинити постачання теплової енергії незалежно від будь-яких зовнішніх факторів, у тому числі і при наявності заборгованості кінцевих споживачів.

Одночасно, відповідач звертає увагу, що п.4.5 ст.3 Прикінцевих положень Закону України №530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, в тому числі: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Також відповідач вважає, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій, які є більш вигідними порівняно з надходженням від належно виконаних господарських зобов`язань. Відповідач, в силу приписів вищевказаного законодавства, не має способів захисту на відшкодування завданих йому збитків в результаті неналежного виконання зобов`язань споживачами (населенням).

Тому, враховуючи викладене, відповідач просить суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на 90%, а також відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

29.07.2021 на електронну пошту Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання (вх. суду №18068/21 від 29.07.2021) про поновлення строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву, у зв`язку із хворобою представника.

29.07.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про перерву у підготовчому засіданні на 19.08.2021.

11.08.2021 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. суду №19136/21 від 11.08.2021), відповідно до якої позивач зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217, надалі Порядок №217, не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації як споживача в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків, які були погоджені сторонами у договорі. Визначений Порядком №217 алгоритм розподілу коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу, положення Порядку №217 не змінюють строків розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача пені за прострочення в оплаті отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України у вигляді 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, сторони спору у договорі визначили порядок та умови проведення розрахунків за переданий позивачем відповідачу природний газ і передбачили обов`язок відповідача здійснити своєчасний розрахунок незалежно від обставин надходження на відкритий відповідачем як теплопостачальною організацією в уповноваженому банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання грошових коштів кінцевих споживачів як оплати вартості теплової енергії, виробленої відповідачем із природного газу позивача.

Також позивач зазначає, що вказані відповідачем обставини для зменшення пені не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання взятих на себе господарських зобов`язань, оскільки у разі заборгованості перед відповідачем його контрагентів, відповідач не позбавлений права звернутися до суду із вимогами про стягнення боргу та збитків. Крім цього, розрахунок позовних вимог здійснено станом на 31.03.2021 і пеня нарахована з урахуванням сум та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем, після 17.04.2020 неустойка не нараховувалась, отже розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом, здійснено у відповідності до вимог ст.232 Господарського кодексу України та вимог пункту 15 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020.

Враховуючи викладене, позивач просить суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені та 3% річних, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

19.08.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09.09.2021.

09.09.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про перерву у підготовчому засіданні на 16.09.2021.

09.09.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання на 07.10.2021, у зв`язку із тим, що відповідач, маючи бажання врегулювати спір мирним шляхом, направив на адресу позивача заяву про погодження графіка погашення заборгованості, а станом на дату проведення підготовчого засідання відповідь на подану заяву не отримав.

16.09.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.10.2021.

07.10.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про перерву у судовому засіданні на 28.10.2021.

28.10.2021 засідання суду не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Третьякової О.О. на лікарняному, тому судове засідання призначено на 25.11.2021 після виходу судді з лікарняного, про що сторін повідомлено ухвалою Господарського суду Київської області від 02.11.2021, постановленою в порядку вимог ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

25.11.2021 сторони в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, а їх неявка не перешкоджає вирішенню справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги та заперечення проти них, з`ясувавши всі фактичні обставин справи, на яких вони ґрунтуються, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в якості постачальника та Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопостач» в якості споживача уклали договір №5200/1920-ТЕ-17 постачання природного газу (далі договір), за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України (п.1.3 договору).

Згідно з п.2.1 договору постачальник передає споживачу у жовтні 2019 квітні 2020 замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 860 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: у жовтні 2019 50 тис.куб.метрів, у листопаді 2019 180 тис.куб.метрів, у грудні 2019 180 тис. куб.метрів, у січні 2020 180 тис.куб.метрів, у лютому 2020 180 тис. куб. метрів, у березні 2020 50 тис.куб.метрів, у квітні 2020 40 тис.куб.метрів.

Після підписання договору сторони укладали також додаткові угоди до нього.

Додатковою угодою №8 від 30.04.2020 до договору в п.2.1 договору сторонами доповнено пункт 2.1 договору абзацом, відповідно до якого постачальник передає споживачу у травні-вересні 2020 року замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 122,4 тис. куб.метрів, в тому числі по місяцях: у травні 2020 24,8 тис.куб.метрів, у червні 2020 24,0 тис.куб.метрів, у липні 2020 24,8 тис.куб.метрів, у серпні 2020 24,8 тис.куб.метрів, у вересні 2020- 24,0 тис.куб.метрів.

Відповідно до п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до Реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу. В акті приймання-передачі природного газу ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в Прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (п.3.8 договору).

Відповідно до п.3.11 договору споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором у частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Положеннями п. 4.1. договору врегульовано, що ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється відповідно до вимог Положення з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №293 (із змінами) та інших нормативно-правових актів і визначається в Прейскуранті на природний газ із ресурсів акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» під час виконання компанією обов`язків постачати природний газ споживачам, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на компанію відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» (далі прейскурант). Прейскурант розміщується на офіційному веб-сайті постачальника.

Згідно з п.4.2 договору ціна за 1000 куб.м газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту.

Відповідно до п.4 додаткової угоди №1 від 25.10.2019 сторони доповнили пункт 4.2 договору підпунктом 4.2.1, згідно з яким ціна за 1000 куб.м природного газу з 01.10.2019 по 31.10.2019 за цим договором складає 4272,7604 гривень, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 5127,3125 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 157,19 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 188,63 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.10.2019 по 31.10.2019 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4429,9504 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 5315,9405 грн за 1000 куб.м.

Відповідно до п.1 додаткової угоди №2 від 12.11.2019 сторони доповнили пункт 4.2 договору підпунктом 4.2.2, згідно з яким ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.11.2019 по 30.11.2019 за цим договором складає 4899,00 грн, крім того ПДВ 20% усього разом з ПДВ 5878,80 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 157,19 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 188,63 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.11.2019 по 30.11.2019 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 5056,19 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 6067,43 грн за 1000 куб.м.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №3 від 09.12.2019 сторони доповнили пункт 4.2 договору підпунктом 4.2.3, згідно з яким ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.12.2019 по 31.12.2019 за цим договором складає 4276,6958 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 5132,035 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 157,19 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 188,63 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.12.2019 по 31.12.2019 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4433,8858 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 5320,663 грн за 1000 куб.м.

Відповідно до п.2 додаткової угоди №4 від 24.12.2019 сторони доповнили пункт 4.2 договору підпунктом 4.2.4, згідно з яким ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 за цим договором складає 5500,00 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 6600,00 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 157,19 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 188,63 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.01.2020 по 31.01.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 5657,19 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 6788,63 грн за 1000 куб.м.

Відповідно до п.1 додаткової угоди №5 від 28.01.2020 сторони виклали з 01.01.2020 пункт 4.2 договору у новій редакції, згідно з якою ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 за цим договором складає 4650,00 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 5580,00 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 124,16 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 148,99 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.01.2020 по 31.01.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4774,16 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 5728,99 грн за 1000 куб.м.

Відповідно до п.1 додаткової угоди №6 від 24.02.2020 сторони виклали з 01.02.2020 пункт 4.2 договору у новій редакції, згідно з якою ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.02.2020 по 29.02.2020 за цим договором складає 3948,00 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 4737,60 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 124,16 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 148,99 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.02.2020 по 29.02.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4072,16 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 4886,59 грн за 1000 куб.м.

Відповідно до п.1 додаткової угоди №7 від 23.03.2020 сторони виклали з 01.03.2020 пункт 4.2. договору у новій редакції, згідно з якою ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.03.2020 по 31.03.2020 за цим договором складає 3396,00 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 4075,20 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 124,16 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 148,99 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.03.2020 по 31.03.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 3520,16 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 4224,19 грн за 1000 куб.м.

Відповідно до п. 4 додаткової угоди №8 від 30.04.2020 сторони виклали з 01.04.2020 пункт 4.2. договору у новій редакції, згідно з якою ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.04.2020 по 30.04.2020 за цим договором складає 2897,00 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 3476,40 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 124,16 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 148,99 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.04.2020 по 30.04.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 3021,16 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 3625,39 грн за 1000 куб.м..

Відповідно до п.1 додаткової угоди №9 від 22.05.2020 сторони виклали з 01.05.2020 пункт 4.2. договору у новій редакції, згідно з якою ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.05.2020 по 31.05.2020 за цим договором складає 2275,72 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 2730,86 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 124,16 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 148,99 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.05.2020 по 31.05.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 2399,88 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2879,85 грн за 1000 куб.м.

Відповідно до п.1 додаткової угоди №10 від 22.06.2020 сторони виклали з 01.06.2020 пункт 4.2. договору у новій редакції, згідно з якою ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.06.2020 по 30.06.2020 за цим договором складає 2142,28 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 2570,736 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 124,16 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 148,99 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.06.2020 по 30.06.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 2266,44 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2719,73 грн за 1000 куб.м.

Відповідно до п.1 додаткової угоди №11 від 22.07.2020 сторони виклали з 01.07.2020 пункт 4.2. договору у новій редакції, згідно з якою ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.07.2020 по 31.07.2020 за цим договором складає 2297,530 грн, крім ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 2757,036 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 124,16 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 148,99 грн за 1000 куб.м. на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.07.2020 по 31.07.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 2421,69 грн за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2906,03 грн за 1000 куб.м.

Загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (п.4.4 договору).

Відповідно до п.5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 10.3 цього договору підписання будь-яких договорів (або інших документів) про організацію взаєморозрахунків з різниці в тарифах відповідно до механізму, затвердженого постановами Кабінету Міністрів України, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та непрофінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Отже, із п.5.1 договору вбачається, що за умовами договору споживач вартість поставленого протягом звітного місяця природного газу повинен оплатити постачальнику в будь-якому разі не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п.7.1. договору).

Відповідно до п.7.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктами 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Додатковою угодою №5 до договору постачання природного газу від 28.01.2020 сторони узгодили абз.1 п.7.2 розділу 7 «Відповідальність сторін» цього договору викласти з 01.01.2020 у новій редакції, згідно з якою у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктами 5.1., 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.5 додаткової угоди №8 від 30.04.2020 до договору сторони виклали пункт 11.1 договору у новій редакції, згідно з якою договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.09.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач у період з жовтня 2019 по вересень 2020 передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2806883,06 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2019 на суму 151133,36 грн, від 30.11.2019 на суму 446276,14 грн, від 31.12.2019 на суму 456506,66 грн, від 31.01.2020 на суму 600590,75 грн, від 29.02.2020 на суму 414319,97 грн, від 31.03.2020 на суму 361489,46 грн, від 30.04.2020 на суму 124664,39 грн, від 31.05.2020 на суму 58808,38 грн, від 30.06.2020 на суму 39942,14 грн, від 31.07.2020 на суму 38770,20 грн, від 30.09.2020 на суму 114381,61 грн. Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані сторонами, їх завірені копії долучені до матеріалів справи.

Відповідно до банківських виписок, доданих позивачем до позовної заяви, оплата за переданий природний газ здійснювалась відповідачем позивачу шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів з призначенням платежу - оплата по акту за відповідний місяць, за який відповідач проводив розрахунок, за природний газ та транспортування за договором №5200/1920-ТЕ-17 від 27.09.19 р.

Позивач зазначає, що оплату за поставлений природний газ відповідач здійснював несвоєчасно, зобов`язання у строк, визначений договором від 27.09.2019 №5200/1920-ТЕ-17, по вище переліченими актами приймання-передачі природного газу не виконав, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги п.5.1 договору, тому просить стягнути з відповідача 210040,48 грн основного боргу, 12855,05 грн пені, 12290,03 грн 3% річних та 17790,81 грн інфляційних втрат.

У наданому суду відзиві відповідач не заперечує факт неповної оплати відповідачем позивачу вартості поставленого позивачем природного газу за договором.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Належними у розумінні ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі акту приймання-передачі природного газу від 31.05.2020 судом встановлено, що вартість спожитого відповідачем природного газу у травні 2020 з урахуванням послуги транспортування становить 58808,38 грн, з яких відповідачем позивачу оплачено лише 41861,85 грн (23.12.2020 оплачено 41861,85 згідно з розрахунком позивача). Відповідачем ніяких доказів оплати позивачу вартості спожитого газу у травні 2020 за актом приймання-передачі газу від 31.05.2020 суду не надано. Отже, основний борг відповідача по оплаті позивачу вартості спожитого природного газу у травні 2020 становить 16946,53 грн (58808,38-41861,85=16946,63).

На підставі акту приймання-передачі природного газу від 30.06.2020 судом встановлено, що вартість спожитого відповідачем природного газу у червні 2020 з урахуванням послуги транспортування становить 39942,14 грн, яка відповідачем позивачу не оплачена. Відповідачем ніяких доказів оплати позивачу вартості спожитого газу згідно із актом приймання-передачі газу від 30.06.2020 суду не надано. Отже, основний борг відповідача по оплаті позивачу вартості спожитого природного газу у червні 2020 становить 39942,14 грн.

На підставі акту приймання-передачі природного газу від 31.07.2020 судом встановлено, що вартість спожитого відповідачем природного газу у липні 2020 з урахуванням послуги транспортування становить 38770,20 грн, яка відповідачем позивачу не оплачена. Відповідачем ніяких доказів оплати позивачу вартості спожитого газу згідно із актом приймання-передачі газу від 31.07.2020 суду не надано. Отже, основний борг відповідача по оплаті позивачу вартості спожитого природного газу у липні 2020 становить 38770,20 грн.

На підставі акту приймання-передачі природного газу від 30.09.2020 судом встановлено, що вартість спожитого відповідачем природного газу у вересні 2020 з урахуванням послуги транспортування становить 114381,61 грн, яка відповідачем позивачу не оплачена. Відповідачем ніяких доказів оплати позивачу вартості спожитого газу згідно із актом приймання-передачі газу від 30.09.2020 суду не надано. Отже, основний борг відповідача по оплаті позивачу вартості спожитого природного газу у вересні 2020 становить 114381,61 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що загальна сума боргу відповідача по оплаті позивачу вартості спожитого природного газу у травні-вересні 2020 за договором (основний борг) становить 210040,58 грн (16946,63 + 39942,14 + 38770,20 + 114381,61). Вказаний основний борг є простроченим, оскільки з урахуванням положень п.5.1 договору відповідач вартість поставленого протягом звітного місяця природного газу повинен був оплатити позивачу в будь-якому разі не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідачем вказана заборгованість доказами не спростовується, відзив відповідача не містить заперечень щодо обставин неоплати відповідачем позивачу вартості спожитого у травні-вересні 2020 природного газу та виникнення у відповідача у зв`язку з цим основної заборгованості.

При цьому, приписами ст.173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом положень ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч.1 ст.265 Господарського кодексу України визначено поняття договору поставки як договору, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Також відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення (ч.2 ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України Про ринок природного газу постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ч.3 ст.12 Закону України Про ринок природного газу).

Частиною 2 ст.13 Закону України Про ринок природного газу до обов`язків споживачів природного газу віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості природного газу згідно з умовами договорів.

У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (ч.3 ст.13 Закону України Про ринок природного газу).

Отже, постачання природного газу споживачам є різновидом господарської діяльності, що здійснюється на підставі договору постачання, який укладається між постачальником та покупцем (споживачем) із визначенням взаємних прав та обов`язків сторін такого господарського договору. Законодавцем до обов`язків споживача віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості придбаного (спожитого) природного газу, невиконання чи неналежне виконання якого тягне за собою наслідки у вигляді відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Судом встановлено, що відповідач в порушення договірних зобов`язань оплату природного газу здійснив несвоєчасно та не в повному обсязі, що зумовило звернення позивача з даними позовом до Господарського суду Київської області.

Враховуючи, що відповідач свої грошові зобов`язання за укладеним договором в повному обсязі та своєчасно не виконав, сума основного боргу відповідачем в повному обсязі не сплачена, доказів протилежного матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення суми 210040,48 грн основного боргу підлягають задоволенню як такі, що є обґрунтованими, доведеними та відповідачем не спростовані.

Посилання відповідача на те, що невиконання побутовими споживачами (населенням) обов`язку по своєчасній оплаті послуг з централізованого опалення та постачання (підігріву) води призводить до порушення права відповідача на своєчасне та повне отримання плати за надані послуги, та як наслідок, своєчасної оплати за використаний газ позивачу, судом відхиляється, оскільки, по-перше, відповідачем не доведена обставина невиконання побутовими споживачами (населенням) обов`язку по своєчасній оплаті послуг з централізованого опалення, в т.ч. відповідач не вказує та не доказує того, які реальні дії вчинялись самим відповідачем для запобігання виникненню та зменшення простроченої заборгованості побутових споживачів (населення) перед відповідачем, а, по-друге, за загальним правилом, передбаченим ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не звільняє правопорушника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. Відповідач у силу ст.42 Господарського кодексу України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Посилання відповідача на загальновідомий, як стверджує відповідач, факт затвердження місцевих тарифів на теплопостачання на рівні, нижчому від собівартості, що позбавляє відповідача не тільки отримувати прибуток від власної діяльності, але й не дає змоги покривати витрати на виробництво комунальних послуг, а також на ту обставину, що відповідач не має змоги за власним рішенням змінювати тарифи на власні послуги, судом оцінюються критично та відхиляються, оскільки, по-перше, відповідач не доводить ніякими засобами доказування факт затвердження місцевих тарифів на теплопостачання для 3-го мікрорайону міста Обухова на рівні, нижчому від собівартості.

Відповідно до ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З приводу цього суд відмічає, що обставини встановлення місцевих тарифів на теплопостачання для 3-го мікрорайону м. Обухова Київської області та відповідний рівень таких тарифів не можуть бути визнані загальновідомими обставинами, оскільки вони невідомі настільки широкому колу осіб, щоб вважатись загальновідомими, а отже ці обставини потребують доказування на загальних підставах.

Отже, відповідачем не доведено факт затвердження місцевих тарифів на теплопостачання на рівні, нижчому від собівартості, на який посилається відповідач. Більш того, з наданого відповідачем фінансового звіту відповідача за 2020 рік вбачається, що чистий дохід відповідача від реалізації продукції за 2020 рік (5912,7 тис.грн) перевищував собівартість реалізованої продукції за цей період (4881,2 тис.грн), а також вбачається, що собівартість реалізованої продукції у відповідача в 2020 році (4881,2 тис.грн) не зросла, а зменшилась в порівнянні з попереднім 2019 роком (6887,4 тис.грн), а на виникнення фінансового збитку у відповідача за наслідками 2020 року вплинуло збільшення відповідачем інших операційних витрат, які не входять до собівартості реалізованої продукції (1644,2 тис.грн у 2020, для порівняння: 1018,4 тис.грн. у 2019). Тобто, надані відповідачем докази також не свідчать про отримання відповідачем у 2020 році доходів від реалізації комунальних послуг нижче собівартості реалізації та не доказують затвердження місцевих тарифів на теплопостачання на рівні, нижчому від собівартості.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що в даному випадку місцеві тарифи на теплопостачання були затверджені на рівні, нижчому від собівартості, що позбавляло відповідача не тільки отримувати прибуток від власної діяльності, але й покривати витрати на виробництво комунальних послуг, на що посилався відповідач у відзиві.

По-друге, суд бере до уваги також те, що у відзиві на позов відповідач посилається на місцеві тарифи на теплопостачання, які були затверджені 05.02.2019, в той час як договір на постачання природного газу відповідач з позивачем укладав 27.09.2019, тобто відповідач був обізнаний з місцевими тарифами на теплопостачання на момент укладення договору та укладення додаткових угод до нього і наявність (рівень, розмір) цих тарифів не завадив відповідачу замовляти у позивача поставки природного газу на умовах та за ціною, які були визначені позивачем та відповідачем в укладеному сторонами договорі.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, вищенаведені посилання відповідача є, по-перше, недоведеними відповідачем, а, по-друге, відповідно до ст.42, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України та ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України не звільняють відповідача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання за договором поставки, яке відповідач прийняв на себе, а тому відхиляються судом.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором №5200/1920-ТЕ-17 від 27.09.2019 позивач просить суд стягнути з відповідача також 12855,05 грн пені, 12290,03 грн 3% річних та 17790,81 грн інфляційних втрат.

Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст.230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Приписами ч.3 ст.231 Господарського кодексу України унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з п.7.2 договору (з урахуванням редакції, узгодженої додатковою угодою №5 від 28.01.2020 до договору) у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У ст.625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У відзиві на позовну заяву відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилається також на те, що постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу», надалі Порядок №217, врегульовано питання механізму проведення розрахунків за газ коштами, які надходять до теплогенеруючих та теплопостачальних організацій від споживачів. Порядком №217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником. Відповідачем, по мірі надходження оплати від споживачів, погашалась заборгованість з основного боргу за газ, на виконання умов договору, з урахуванням вимог Порядку №217, але відповідач спочатку погашав ними заборгованість по санкціях, а потім заборгованість по основному боргу.

Суд в цьому аспекті враховує правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19, відповідно до якої Порядком №217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником. Водночас, положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності. Визначений Порядком №217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу. Отже, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (п.8.2 договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

З наведених підстав судом відхиляються доводи відповідача в частині посилання відповідача на Порядок №217.

У відзиві на позовну заяву відповідач також зазначає, що ним додаються до відзиву завірені копії платіжних доручень від 16.06.2021 №2270, №2271, №2272, №2273. При цьому відповідач у відзиві не вказує, які обставини у справі підтверджують дані докази, надані відповідачем.

В цьому аспекті суд зазначає, що відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У наданих відповідачем копіях платіжних доручень від 16.06.2021 №2270, №2271, №2272, №2273 зазначається (у графі призначення платежу), що вони стосуються оплати по договору №5202/1920-КП-17, в той час як у даній справі предметом розгляду є вимоги позивача до відповідача за договором №5200/1920-ТЕ-17, а не за договором №5202/1920-КП-17.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що надані відповідачем до відзиву завірені копії платіжних доручень від 16.06.2021 №2270, №2271, №2272, №2273 не є належними доказами у даному спорі, а тому суд їх не бере до розгляду відповідно до ст.76 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з неналежним та несвоєчасним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за укладеним договором позивачем заявлено до стягнення з відповідача поряд з основним боргом також 12855,05 грн пені за період прострочення за актами прийому-передачі природного газу за жовтень 2019 (період прострочення з 26.11.2019 по 15.12.2019), за листопад 2019 (період прострочення з 27.12.2019 по 23.01.2020), за грудень 2019 (період прострочення з 28.01.2020 по 26.02.2020), за січень 2020 (період прострочення з 26.02.2020 по 15.03.2020), за лютий 2020 (з 26.03.2020 по 28.05.2020), а також 12290,03 грн 3% річних та 17790,81 грн інфляційних втрат відповідно до наданого до позовної заяви розрахунку, з урахуванням визначеного в договорі кінцевого строку оплати (до 25 числа місяця, наступного за звітним) та виникнення після цього строку прострочення виконання зобов`язання по оплаті поставленого газу, а також дат і сум часткових проплат відповідача.

Відповідачем наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат не оспорений.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням встановлених дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання, та дат, в які відповідачем здійснювалась часткова оплата, а також керуючись приписами ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено обов`язок суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, прийшов до висновку про правомірність стягнення з відповідача 12855,05 грн пені, 12290,03 грн 3% річних та 17790,81 грн інфляційних втрат.

У відзиві на позовну заяву, посилаючись на пункт 3 Прикінцевих положень Закону України №530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, в тому числі: 4) нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги; 5) припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі, та враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій, які є більш вигідними порівняно з надходженням від належно виконаних господарських зобов`язань, а відповідач в свою чергу не має способів захисту на відшкодування завданих йому збитків в результаті неналежного виконання зобов`язань споживачами (населенням), відповідач просить суд зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки (пені, 3% річних та інфляційних втрат) на 90%.

Розглянувши прохання відповідача про зменшення розміру нарахованої позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на 90%, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Неустойка не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежності від співвідношення її розміру і збитків.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому слід враховувати, що правила ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Суд приймає до уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 у справі №922/2932/18, від 08.10.2019 у справі №922/2930/18, від 08.10.2019 у справі №923/142/19, від 09.10.2019 у справі №904/4083/18).

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, статус відповідача, який задіяний у сфері надання житлово-комунальних послуг населенню, його незадовільні фінансові результати у спірний період, а також беручи до уваги, що окрім пені позивач нараховує 3% річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених вчасно коштів відповідачем, а також те, що сплата пені у повному обсязі у даному випадку зачіпає майнові інтереси не лише відповідача, а й інші інтереси, зокрема можливість постачання теплової енергії споживачам відповідача, суд вважає за можливе застосувати ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України і ч.1 ст.233 Господарського кодексу України та зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 50% і стягнути з відповідача пеню в сумі 6427,53 грн. Також судом враховується, що таке зменшення розміру пені суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення 12855,05 грн пені задовольняються судом частково в сумі 6427,53 грн пені, зменшеної судом в порядку ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат також на 90%, суд щодо цього зазначає наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України заявлені в позові інфляційні та 3% річних зменшенню не підлягають.

Суд при цьому також вважає, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 210040,48 грн основного боргу, 6427,53 грн пені, 12290,03 грн 3% річних та 17790,81 грн інфляційних втрат.

За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 3794,65 грн відповідно до платіжного доручення від 04.06.2021.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у сумі 3794,65 грн, при цьому для цілей розподілу судового збору між сторонами за основу розрахунку суд приймає позовні вимоги з урахуванням повного розміру пені, заявленого позивачем, який, як встановлено, є обґрунтованим, однак зменшений за рішенням суду.

Інших судових витрат для їх покладення на відповідача позивач не заявляв.

Керуючись ст. 2, 7, 8, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопостач» про стягнення 210040,48 грн основного боргу, 12855,05 грн пені, 12290,03 грн 3% річних та 17790,81 грн інфляційних втрат задовольнити частково.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопостач» (08704, Київська обл., м. Обухів (пн), вул. Каштанова, буд. 23Г, ідентифікаційний код 40752790) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 210040 (двісті десять тисяч сорок) грн 48 коп. основного боргу, 6427 (шість тисяч чотириста двадцять сім) грн 53 коп. пені, 12290 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто) грн 03 коп. 3% річних, 17790 (сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто) грн 81 коп. інфляційних втрат та 3794 (три тисячі сімсот дев`яносто чотири) грн 65 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергопостач» про стягнення 6427,52 грн пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, передбачених ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у строк, визначений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 06.06.2022.

Суддя О.О. Третьякова